КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 756/3456/19                                             Головуючий у суді першої інстанції - Жук М.В.
Номер провадження № 22-ц/824/6452/2021                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2021 року                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді:          Яворського М.А.,
суддів:                             Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи Приватне підприємство «Спіком», Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша будівельна компанія 2006», Товариство з обмеженою відповідальністю «Поссітів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сідвелс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Полвакс-Україна», про виділ частки із спільного майна в натурі, -
ВСТАНОВИВ:
В березні 2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із  позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи ПП «Спіком», ТОВ «Перша будівельна компанія 2006», ТОВ «Поссітів», ТОВ «Сідвелс», ТОВ «Полвакс-Україна», про виділ частки із спільного майна в натурі, відповідно до якої просило : 1) виділити в натурі з частки ОСОБА_1 в ПП «Спіком», що є спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та є об`єктом їх спільної сумісної власності Ѕ частину для звернення стягнення на неї та визначити за ОСОБА_3 Ѕ частину частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ПП «Спіком», а саме 50% частки статутного капіталу, а також  визнати за ОСОБА_1 Ѕ частину її частки у статутному капіталі ПП «Спіком», а саме 50% частки статутного капіталу; 2) виділити в натурі з частки ОСОБА_1 в ТОВ «Перша будівельна компанія 2006», що є спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та є об`єктом їх спільної сумісної власності Ѕ частину для звернення стягнення на неї та визначити за ОСОБА_3 Ѕ частину частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Перша будівельна компанія 2006», а саме 16,5% частки статутного капіталу, а також визнати за ОСОБА_1 Ѕ частину її частки у статутному капіталі ТОВ «Перша будівельна компанія 2006», а саме 16,5% частки статутного капіталу; 3) виділити в натурі з частки ОСОБА_1 в ТОВ «Поссітів», що є спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та є об`єктом їх спільної сумісної власності Ѕ частину для звернення стягнення на неї та визначити за ОСОБА_3 Ѕ частину частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Поссітів», а саме 35% частки статутного капіталу, а також визнати за ОСОБА_1 Ѕ частину її частки у статутному капіталі ТОВ «Поссітів», а саме 35% частки статутного капіталу; 4) виділити в натурі з частки ОСОБА_1 в ТОВ «Сідвелс», що є спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та є об`єктом їх спільної сумісної власності Ѕ частину для звернення стягнення на неї та визначити за ОСОБА_3 Ѕ частину частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Сідвелс», а саме 2,4% частки статутного капіталу, а також визнати за ОСОБА_1 Ѕ частину її частки у статутному капіталі ТОВ «Сідвелс», а саме 2,4% частки статутного капіталу; 5) виділити в натурі з частки ОСОБА_1 в ТОВ «Полвакс-Україна», що є спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та є об`єктом їх спільної сумісної власності Ѕ частину для звернення стягнення на неї та визначити за ОСОБА_3 Ѕ частину частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна», а саме 49,5% частки статутного капіталу, а також визнати за ОСОБА_1 Ѕ частину її частки у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна», а саме 49,5% частки статутного капіталу. Судові витрати покласти на відповідачів.
В подальшому, ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просило накласти арешт на: 1) частку у статутному капіталі приватного підприємства «Спіком», що становить 100% статутного капіталу; 2) частку у статутному капіталі ТОВ «Перша Будівельна Компанія 2006», що становить 33% статутного капіталу; 3) частку у статутному капіталі ТОВ «Поссітів», що становить 70% статутного капіталу; 4) частку у статутному капіталі ТОВ «Сідвелс», що становить 4,8% статутного капіталу; 5) частку у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна», що становить 99% статутного капіталу; а також заборонити ОСОБА_1 здійснювати дії щодо передання в заставу або відчуження частки, що їй належить у статутному капіталі ПП «Спіком», ТОВ «Перша Будівельна Компанія 2006», ТОВ «Поссітів», ТОВ «Сідвелс», ТОВ «Полвакс-Україна».
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2019 року заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на: 1) частку у статутному капіталі приватного підприємства «Спіком», що становить 100% статутного капіталу; 2) частку у статутному капіталі ТОВ «Перша Будівельна Компанія 2006», що становить 33% статутного капіталу; 3) частку у статутному капіталі ТОВ «Поссітів», що становить 70% статутного капіталу; 4) частку у статутному капіталі ТОВ «Сідвелс», що становить 4,8% статутного капіталу; 5) частку у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна», що становить 99% статутного капіталу; а також заборонено ОСОБА_1 здійснювати дії щодо передання в заставу або відчуження частки, що їй належить у статутному капіталі ПП «Спіком», ТОВ «Перша Будівельна Компанія 2006», ТОВ «Поссітів», ТОВ «Сідвелс», ТОВ «Полвакс-Україна».
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала заяву про скасування заходів забезпечення позову, відповідно до якої просила скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2019 року, а саме скасувати арешт на частку ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна», що становить 99% статутного капіталу товариства, а також скасувати забезпечення позову, яким передбачено заборону ОСОБА_1 здійснювати дії щодо передання в заставу або відчуження частки, що їй належить у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна».
Вказана заява про скасування заходів забезпечення позову мотивована тим, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» ґрунтуються на тому, що в період перебування відповідачів у шлюбі, ОСОБА_1 виступила учасником п`яти товариств, так як передала до статутних капіталів останніх своїх вклади, що й послугувало звернення позивача із позовом про виділ часток із спільного майна в натурі з метою стягнення з ОСОБА_3 заборгованості.
Однак, частку у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна» в розмірі 99%, ОСОБА_1 придбала 16 травня 2018 року, тобто після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , а тому представник відповідачки просить суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2019 року в частині накладення арешту на частку у статутному капіталі цього товариства.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що частка в статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна» була придбана ОСОБА_1 через два роки після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , а такому не може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу, так як є приватною власністю ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі також вказано, що посилання суду першої інстанції на передчасність доводів представника ОСОБА_1 відносно того, що частка в товаристві не підлягає віднесенню до спільної власності подружжя, є безпідставними та необґрунтованими, так як повністю спростовуються матеріалами справи й суд міг би надати їм правові оцінку навіть не розглядаючи справи по суті, а під час вирішення питання щодо забезпечення позову. 
Також апелянт посилається на те, що у відзиві ОСОБА_1 на позовну заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» було зазначено про те, що частка ОСОБА_1 в статному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна» не відноситься до спільного майна подружжя, однак банком вказані доводи спростовані не були. 
Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, застосовані ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2019 року, а саме скасувати арешт на частку ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна», що становить 99% статутного капіталу товариства, а також скасувати забезпечення позову, яким передбачено заборону ОСОБА_1 здійснювати дії щодо передання в заставу або відчуження частки, що їй належить у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна».
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
При апеляційному перегляді справи представник ОСОБА_1 , адвокат Квашук О.М. підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити. 
Представник позивача у справі АТ «Державний ощадний банк», адвокат Колісник О.В.  заперечив, щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, зазначивши, що перевірити  щодо  належності спірної частки у статному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна»  особисто  ОСОБА_1 , можливо лише при розгляді спору по суті.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2019 року, мотивував своє рішення тим, що майно на яке накладено арешт є предметом спору та на даний час перебуває у власності відповідачки, яка має можливість розпорядитись ним на власний розсуд, що призведе до утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову, на день звернення із заявою про скасування заходів забезпечення позову вказаний ризик продовжує існувати, суд вважає передчасним скасування накладеного арешту на спірне майно. Також суд першої інстанції вказує, що відхиляє доводи представника відповідачки щодо того, що частина майна, на яке накладено арешт, не підлягає віднесенню до спільної власності подружжя відповідачів й відповідно на нього не може бути звернуто стягнення для задоволення вимог позивача, як передчасні, оскільки ця обставина  є предметом судового спору  та підлягає доведенню сторонами під час вирішення справи по суті.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову відповідає з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до положень ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пункту 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що вирішуючи   питання   щодо   застосування   певного   виду забезпечення позову,  суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані   й  інші  його  види,  але  з  урахуванням  обмежень, установлених ч.  4 зазначеної  статті.  Недопустимо  забезпечувати позов  шляхом  зупинення  виконання  судових  рішень,  що  набрали законної сили.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в березні 2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із  позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи ПП «Спіком», ТОВ «Перша будівельна компанія 2006», ТОВ «Поссітів», ТОВ «Сідвелс», ТОВ «Полвакс-Україна», про виділ частки із спільного майна в натурі, відповідно до якої просило : 1) виділити в натурі з частки ОСОБА_1 в ПП «Спіком», що є спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та є об`єктом їх спільної сумісної власності Ѕ частину для звернення стягнення на неї та визначити за ОСОБА_3 Ѕ частину частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ПП «Спіком», а саме 50% частки статутного капіталу, а також  визнати за ОСОБА_1 Ѕ частину її частки у статутному капіталі ПП «Спіком», а саме 50% частки статутного капіталу; 2) виділити в натурі з частки ОСОБА_1 в ТОВ «Перша будівельна компанія 2006», що є спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та є об`єктом їх спільної сумісної власності Ѕ частину для звернення стягнення на неї та визначити за ОСОБА_3 Ѕ частину частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Перша будівельна компанія 2006», а саме 16,5% частки статутного капіталу, а також визнати за ОСОБА_1 Ѕ частину її частки у статутному капіталі ТОВ «Перша будівельна компанія 2006», а саме 16,5% частки статутного капіталу; 3) виділити в натурі з частки ОСОБА_1 в ТОВ «Поссітів», що є спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та є об`єктом їх спільної сумісної власності Ѕ частину для звернення стягнення на неї та визначити за ОСОБА_3 Ѕ частину частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Поссітів», а саме 35% частки статутного капіталу, а також визнати за ОСОБА_1 Ѕ частину її частки у статутному капіталі ТОВ «Поссітів», а саме 35% частки статутного капіталу; 4) виділити в натурі з частки ОСОБА_1 в ТОВ «Сідвелс», що є спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та є об`єктом їх спільної сумісної власності Ѕ частину для звернення стягнення на неї та визначити за ОСОБА_3 Ѕ частину частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Сідвелс», а саме 2,4% частки статутного капіталу, а також визнати за ОСОБА_1 Ѕ частину її частки у статутному капіталі ТОВ «Сідвелс», а саме 2,4% частки статутного капіталу; 5) виділити в натурі з частки ОСОБА_1 в ТОВ «Полвакс-Україна», що є спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та є об`єктом їх спільної сумісної власності Ѕ частину для звернення стягнення на неї та визначити за ОСОБА_3 Ѕ частину частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна», а саме 49,5% частки статутного капіталу, а також визнати за ОСОБА_1 Ѕ частину її частки у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна», а саме 49,5% частки статутного капіталу. Судові витрати покласти на відповідачів (а.с.1-9).
Крім того, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої ПАТ «Державний ощадний банк України» просило накласти арешт на: 1) частку у статутному капіталі приватного підприємства «Спіком», що становить 100% статутного капіталу; 2) частку у статутному капіталі ТОВ «Перша Будівельна Компанія 2006», що становить 33% статутного капіталу; 3) частку у статутному капіталі ТОВ «Поссітів», що становить 70% статутного капіталу; 4) частку у статутному капіталі ТОВ «Сідвелс», що становить 4,8% статутного капіталу; 5) частку у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна», що становить 99% статутного капіталу; а також заборонити ОСОБА_1 здійснювати дії щодо передання в заставу або відчуження частки, що їй належить у статутному капіталі ПП «Спіком», ТОВ «Перша Будівельна Компанія 2006», ТОВ «Поссітів», ТОВ «Сідвелс», ТОВ «Полвакс-Україна» (а.с.14-17).
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2019 року заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на: 1) частку у статутному капіталі приватного підприємства «Спіком», що становить 100% статутного капіталу; 2) частку у статутному капіталі ТОВ «Перша Будівельна Компанія 2006», що становить 33% статутного капіталу; 3) частку у статутному капіталі ТОВ «Поссітів», що становить 70% статутного капіталу; 4) частку у статутному капіталі ТОВ «Сідвелс», що становить 4,8% статутного капіталу; 5) частку у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна», що становить 99% статутного капіталу; а також заборонено ОСОБА_1 здійснювати дії щодо передання в заставу або відчуження частки, що їй належить у статутному капіталі ПП «Спіком», ТОВ «Перша Будівельна Компанія 2006», ТОВ «Поссітів», ТОВ «Сідвелс», ТОВ «Полвакс-Україна» (а.с.19-20).
Відповідно до положень частини 1 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Відповідно до пункту 10 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що заходи забезпечення позову мають  тимчасовий  характер  і діють до виконання рішення суду,  яким закінчується розгляд справи по суті.  Зважаючи на це,  суд при задоволенні  позову  не  вправі скасовувати  вжиті  заходи  до виконання рішення або зміни способу його виконання,  за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову  з тих чи інших причин відпала або змінились обставини,  що зумовили його застосування.
Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Системний аналіз позовної заяви та заяви про забезпечення позову дають підстави для висновку, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 існує спір щодо стягнення заборгованості й з метою задоволення своїх вимог, позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про виділ частки ОСОБА_3 у спільному майні подружжя, зокрема й що стосується частки у статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна», а обраний вид забезпечення позову є співмірним із позовними вимогами.
Доводи апеляційної скарги про те, що скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 червня 2019 року, в частині, що стосується частки в статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна», можливо було без розгляду справи по суті спору, апеляційним судом сприймаються критично, оскільки питання щодо віднесення чи не віднесення частки ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ «Полвакс-Україна» до спільної власності подружжя й про виділ з неї частки ОСОБА_3 має бути вирішення під час розгляду справи по суті й щодо вказаного питання судом має бути прийнято судове рішення.
Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
При цьому  посилання представника  відповідача ОСОБА_1 на  факт придбання вказаної частки  після розірвання шлюбу із ОСОБА_3   без встановлення обставин  за які кошти та обставин припинення фактичних відносин між відповідачами на час  набуття власності на вказане майно не може бути  підставою для скасування вжитих заходів забезпечення позову. 
Крім того колегією суддів враховується, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне  майно фактично перебуває у  її володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови викладено 02 червня 2021 року. 
 
Головуючий суддя :                                                                     М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                               Т.Ц.Кашперська                                                                                                                    В.О.Фінагеєв