ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 червня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №585/731/21 
Номер провадження 22-ц/816/1016/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Мороз Лесею Олексіївною,
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 квітня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Євлах О.О. у місті Ромни Сумської області, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в:
У квітні 2021 року ОСОБА_1  звернувся до суду з вищевказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» (далі – ТОВ «Роменський завод продтоварів»), мотивуючи позовні вимоги тим, що з травня 2020 року він перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Роменський завод продтоварів»,22 січня 2021 року його було звільнено на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за угодою сторін.
На день звільнення розрахунок з позивачем роботодавець не провів, розмір заборгованості по заробітній платі становив 9633,72 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 9633,72 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку з 22 січня 2021 року по 18 березня 2021 року у розмірі 9884,10 грн, а також 1000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08квітня 2021 року позов ОСОБА_1  задоволено частково .
Стягнуто з ТОВ «Роменський завод продтоварів» на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 9633,72 грн та в рахунок компенсації витрат на правничу допомогу 1000 грн. В іншій частині позову відмовлено. 
Стягнуто з ТОВ «Роменський завод продтоварів» на користь держави 908 грн судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,  ОСОБА_1  подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що 22 січня 2021 року - у день звільнення, останній робочій день, коли позивач був на роботі, він отримав копію наказу про звільнення та трудову книжку, проте розрахунок з ним роботодавець не провів. Враховуючи, що нарахована заробітна плата була виплачена позивачу лише 12 травня 2021 року, на підставі статті 117 КЗпП України на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
ТОВ «Роменський завод продтоварів» у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подало.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2021 року: 2270 грн х 100 = 227000 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду, в частині, що переглядається, відповідає не в повній мірі.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що з 1 червня 2020 року ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Роменський завод продтоварів».
22 січня 2021 року позивача було звільнено з роботи за угодою сторін згідно з п.1 статті 36 КЗпП України (а.с. 6, 23).
При звільненні працівника товариство не провело з ним остаточний розрахунок, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі.
З наданого позивачем розрахункового листка за січень 2021 року вбачається, що заробітна плата на підприємстві виплачувалась не своєчасно, борг підприємства перед ОСОБА_1 на початок січня становив 6303,57 грн, борг підприємства із заробітної плати на кінець місяця становив 9633,72 грн (а.с. 9).
Відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з вимогами статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.
Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Крім того, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи – по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд першої інстанції, посилаючись на табель обліку робочого часу, дійшов висновку про те, що у день звільнення ОСОБА_1 не працював, тому роботодавець був позбавлений можливості виконати свій обов`язок з розрахунку.
Проте колегія суддів не може погодитися таким висновком. З наданого товариством табелю обліку робочого часу вбачається, що у день звільнення - 22 січня 2021 року будь-які відмітки щодо перебування ОСОБА_1 на роботі або його неявки на робоче місце відсутні. Клітинки у яких мають проставлятися відмітки роботодавцем не заповнені (а.с. 24).
За таких обставин, наданий до суду табель обліку робочого часу не є належним доказом перебування на роботі або неявки на робоче місце ОСОБА_1 у день звільнення.
Враховуючи, що роботодавець не мав перешкод для видачі ОСОБА_1 трудової книжки із внесеним записом про звільнення, ознайомив з наказом про звільнення (а.с. 3, 23), свого твердження про відсутність позивача на роботі в день звільнення не довів, тому колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про порушення товариством вимог статті 116 КЗпП України щодо виплати працівнику всіх сум, що належать йому від підприємства, в день звільнення, внаслідок чого виникла заборгованість, яка була погашена відповідачем лише 12 травня 2021 року. За таких обставин, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Відповідач не оспорює, що розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 210,30 грн.
Період затримки розрахунку при звільненні позивача з 23 січня 2021 року по 12 травня 2021 року, виходячи з п`ятиденного робочого тижня, становить 74 робочих дні, тобто розмір середнього заробітку за вказаний період, становить 15562,20 грн (74 р.д. х 210,30 грн).
Однак, виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі позивача – 9633,72 грн, за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно з ст. 117 КЗпП України, колегія суддів вважає за необхідне врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року № 716/9584/15-ц та визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у меншому розмірі.
Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.
Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Встановивши наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, враховуючивисновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду, входячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності,колегія суддів вважає, що за час затримки розрахунку при звільненні у період з 23 січня 2021 року по 12 травня 2021 року з ТОВ «Роменський завод продтоварів» на користь ОСОБА_1  підлягає стягненню середній заробіток у розмірі9700 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, 
Встановивши, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим у справі обставинам, рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції, скасувати в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині. 
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з ТОВ «Роменський завод продтоварів» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 1362 грн.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                                 п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Мороз Лесею Олексіївною, задовольнити частково.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 квітня 2021 року в частині вирішення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині.
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 січня 2021 року по 12 травня 2021 року у розмірі 9700 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Роменський завод продтоварів» на користь ОСОБА_1 відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, у розмірі 1362 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                             В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко