ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Харків

Справа № 638/18616/18
Провадження № 22-ц/818/1681/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                 Кругової С.С.,
суддів                        Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:
Позивач: Харківська міська рада,
Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
Третя особа: Державний реєстратор Комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко Павло Геннадійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 

апеляційну скаргу  ОСОБА_3  на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 9 грудня 2020 року (суддя першої інстанції Штих Т.В.),-

у цивільній справі за позовом про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання правочинів недійсними,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом, у якому просила скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко Павло Геннадійович (індексний номер 42160269 від 19.07.2018), яким внесено зміни, а саме зареєстровано право власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна «житловий будинок літ. «М-2» по АДРЕСА_1 » (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1603518363101); 
договір купівлі-продажу № 655 від 30.07.2018, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про купівлю-продаж об`єкту нерухомого майна «житловий будинок літ. «М-2» по АДРЕСА_1 » (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1603518363101), посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Клопотовим С.Д., визнати недійсним; 
договір дарування № 1761 від 15.08.2018, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про дарування об`єкту нерухомого майна «житловий будинок літ. «М-2» по АДРЕСА_1 » (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1603518363101), посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бакумовою А.В., визнати недійсним; 
судові витрати зі сплати судового збору покласти на відповідачів.

Позов мотивований тим, що Інспекцією на підставі звернення ОСОБА_5  від 15.10.2018 (вх. № Б-879/0/248-18 від 16.10.2018) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності по АДРЕСА_1 встановлено, що дозвільні документи на будівництво за вищевказаною адресою відсутні. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житловий будинок літ. «М-2» загальною площею 327,4 кв.м., житловою площею 109,7 кв.м по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1 га (кадастровий № 6310136300:08:044:0018) належать ОСОБА_1  на праві приватної власності на підставі договору дарування від 15.08.2018. В той же час, в Державному реєстрі наявна інформація стосовно внесення змін у вказаний об`єкт нерухомого майна, а саме: рішенням Державного реєстратора комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Луценком П.Г. від 19.07.2018 (індексний номер рішення 42160269) об`єкт нерухомого майна до Державного реєстру додано новий житловий будинок літ. «М-2», загальною площею 327,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1603518363101). Житловий будинок літ. «М-2» став існувати як єдиний об`єкт нерухомого майна разом з житловим будинком літ. «А-1» (під одним реєстраційним номером).Підставою для державної реєстрації вказаних змін стали: договір дарування від 27.05.2005, виданий Десятою Харківською державною нотаріальною конторою, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.08.2006 по справі № 2-4224 та довідка від 11.07.2018 № 180711/11, видана фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 . До цього житловий будинок літ. «А-1» на підставі правовстановлюючих документів 2005-2006 років належав ОСОБА_2 (1/2, 4/20 та 2/10 частин) та ОСОБА_3 (5/10 та 1/20 частина). Однак, 19.07.2018 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стали власниками спільної часткової власності житлових будинків літ. «А-1» та «М-2» (якого раніше не існувало) на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.08.2006 по справі № 2-4224, договору дарування від 27.05.2005, виданого Десятою Харківською державною нотаріальною конторою та довідки від 11.07.2018 № 180711/11, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (номер запису про право власності 27135451).

Тобто, на підставі довідки від 11.07.2018 № 180711/11, виданої фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_6  (номер запису про право власності 27135451) було внесено до реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок літ. «М-2» загальною площею 327,4 кв.м, житловою площею 109,7 кв.м. На підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2018, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д. право приватної власності на житлові будинки літ. «А-1» та «М-2» по АДРЕСА_1  перейшло до  ОСОБА_4  (номер запису про право власності 27266423). Після чого, право власності на житловий будинок літ. «М-2» загальною площею 327,4 кв.м, житловою площею 109,7 кв.м та житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 84,0 кв.м, житловою площею 40,5 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, на підставі договору дарування від 15.08.2018, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В. перейшло до  ОСОБА_1 (номер запису про право власності 27503919). Вважає, що наявне порушення вимог законодавства при реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна. З Реєстру вбачається, що підставою для прийняття, державним реєстратором Луценком П.Г. оскаржуваного рішення стала довідка від 11.07.2018 № 180711, видана фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_6 .Отже, державним реєстратором всупереч встановленого порядку зареєстровано право на об`єкт самочинного будівництва, оскільки дозвільні документи на будівництво житлового будинку літ. «М-2» не існують.Реєстрація прав на спірний об`єкт робить неможливим проведення органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідних перевірок.

Вказує, що з огляду на наведені обставини щодо відсутності у реєстрі документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених об`єктів відомостей щодо житлового будинку літ. «М-2», він є самочинним будівництвом відповідно до положень ст.376 ЦК України, тому особа, яка здійснила таке будівництво не набуває права власності на нього.

Зазначає, що станом на час проведення державної реєстрації вказаних змін право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок літ. «М-2» було зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, які були заявниками на внесення відповідних змін. В подальшому 30.07.2018 вони здійснили відчуження вказаного об`єкту нерухомого майна ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2018. Тобто, внаслідок прийняття оспорюваного рішення Державним реєстратором Шевченко В.К. та ОСОБА_3 набули право власності на зазначений об`єкт самочинного будівництва. У свою чергу, ОСОБА_4 подарувала спірний об`єкт ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що спірний об`єкт збудовано самочинно, то набуття права власності і подальше його відчуження за договором купівлі-продажу суперечить діючому законодавству та не породжує нових прав для набувачів об`єкту.

У відзиві на позов ОСОБА_3 просила відмовити у його задоволенні та зазначала, що Рішення Харківської міської ради від 08.08.2018 №524 «Про надання фізичним особам дозволу на здійснення правочинів», підписане заступником міського голови з питань здоров`я та соціального захисту населення та заступником енського голови керуючим справами виконавчого комітету міської ради, в якому надано дозвіл на здійснення оспорюваного правочину. Позивачем фактично проведено позапланову перевірку, порушуючи вимоги законодавства з огляду на встановлення на той час обмеження щодо їх проведення. Вважає, що жодним чинним нормативно-правовим актом не передбачено Мазо органу місцевого самоврядування, як суб`єкта владних повноважень, звертатись до суду з позовом про скасування рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно про реєстрацію об`єкта нерухомого майна.

У запереченнях на позов ОСОБА_4 просила відмовити у його задоволенні та посилалася на те, що позивачем не залучено до участі у розгляді справи ряд юридичних осіб, вона як сторона спірного правочину є добросовісним набувачем майна та не знала і не могла знати про будь-які порушення у порядку його відчуження. Також просила застосувати загальну позовну давність до позовних вимог.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 9 рудня 2020 року позовні вимоги Харківської міської ради задоволено повністю.  Скасовано Рішення Державного реєстратора Комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Луценка Павла Геннадійовича (індексний номер рішення 42160269 від 19.07.2018), яким внесено зміни, а саме зареєстровано право власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна «житловий будинок літ. «М-2» по АДРЕСА_1 » (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1603518363101). Визнано недійсним та скасувати договір купівлі-продажу від 30.07.2018, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д., укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про купівлю-продаж об`єкту нерухомого майна «житловий будинок літ. «М-2» по АДРЕСА_1 » (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1603518363101). Визнано недійсним та скасувати Договір дарування від 15.08.2018, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумовою А.В., укладений між ОСОБА_1  та ОСОБА_4 про дарування об`єкту нерухомого майна «житловий будинок літ. «М-2» по АДРЕСА_1 » (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1603518363101). Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 5286,00 гривень, стягнувши по 1321,5 гривень з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що документи, надані державному реєстратору Комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценку П.Г. не відповідали вимогам законодавства, у зв`язку з чим не підлягало державній реєстрації право власності на житловий будинок літ. «М-2» по АДРЕСА_1 . Діями державного реєстратора порушено інтереси громади міста Харкова, представником якої є Харківська міська рада, оскільки прийнятим рішенням державний реєстратор фактично легалізував самочинне будівництво на території міста Харкова. Враховуючи те, що житловий будинок літ. «М-2» загальною площею 327, 4 кв.м., житловою площею 109,7 кв.м. по АДРЕСА_1 є об`єктом самочинного будівництва, то подальші дії з відчуження вказаного об`єкту, право власності на який зареєстровано в порушення встановленого порядку, є незаконним та підлягають скасуванню. 

Суд дійшов висновку, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не набувши право власності на спірний житловий будинок літ. «М-2» по АДРЕСА_1 в порядку, передбаченому законом, вчинили правочини у виді договору купівлі-продажу № 655 від 30.07.2018 року з відповідачем ОСОБА_7 , а в подальшому відповідач ОСОБА_7 вчинила правочин у виді договору дарування № 1767 від 15.08.2018 з відповідачем ОСОБА_1 . Вказані договори стали підставою для проведення державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок літ. «М-2» за ОСОБА_1 (кінцевий власник), тому вчинені відповідачами двосторонні правочини у вигляді договорів купівлі-продажу та дарування підлягають визнанню недійсними, як такі, що були вчинені без дотримання вимог ч.1 ст. 203 ЦК України та суперечить вимогам ст.41 Конституції України та ст.ст.321, 655, 656, 658 ЦК України, оскільки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 – продавці житлового будинку літ. «М-2» по АДРЕСА_1 не набули право власності на них у встановлений законом спосіб та відповідно не мали право розпорядження вказаним нерухомим майном. Крім того, зазначеними правочинами порушено інтереси держави в особі Харківської міської ради як органу, який виконує функції прийняття до експлуатації об`єктів будівництва на території міста Харкова та здійснює державний архітектурно-будівельний контроль. Позивач не є стороною оспорюваних ним правочинів, однак, зазначені вище правочини, вчинені відповідачами, порушує права та законні інтереси Харківської міської ради, а відтак вимоги позивача щодо визнання таких правочинів недійсним є законними та обґрунтованими. За таких встановлених обставин, судом оспорювані правочини визнано недійсними.

Щодо застосування позовної давності суд зазначив, що у даних правовідносинах строки не пропущено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції  ОСОБА_3  звернулася з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалене з порушенням положень ст.376 ЦПК України, які є підставою для його скасування. Вважає, що спір є публічно-правовим, а відтак суд помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, тому рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю. Вказує, що позивач обрав неправильний неефективний спосіб захисту свого права, оскільки першочерговою вимогою є скасування рішення державного реєстратора, від якого інші вимоги є похідними, між тим з матеріалів справи не вбачається достатніх підстав для його скасування. Крім того, у позові відсутня вимога про одночасне визнання, зміну чи припинення рішенням суду речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, що також підтверджує неефективний спосіб захисту обраний ХМР. Також зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог скасувавши та визнавши недійсними правочини, оскільки вимоги про їх скасування позивач не заявляв.

Вказує на неналежний склад осіб, що приймали участь у розгляді справи, оскільки судом не були вирішені клопотання відповідачів про їх залучення, а також протиправно не залучено Орган опіки та піклування з огляду на те, що власником майна якого стосується спір є неповнолітня дитина, чим грубо порушено її право власності на належне їй житло. І не зазначено в чому полягає порушення прав ХМР у даному випадку.

Суд допустив неповноту розгляду справи, оскільки рішення державного реєстратора було скасовано на підставі незаконності довідки спеціалізованого суб`єкта господарювання, проте її не було витребувано судом, не досліджено, тобто не включено до предмету доказування, та не заявлено позивачем вимоги про її скасування, визнання протиправною чи незаконною.

У відзиві на апеляційну скаргу Харківська міська рада просила відмовити у її задоволенні, залишивши рішення суду без змін, оскільки спір підлягає у цивільному судочинстві згідно із правовою позицією викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду. Вважає спосіб обраний позивачем для захисту своїх прав належним та ефективним та вказує, що прийняття об`єктів до експлуатації передує реєстрації речових прав на нього, а тому оминувши стадію прийняття як встановлену законодавством процедуру, відповідачі фактично ХМР з процесу будівництва об`єкта, що свідчить про порушення її інтересів. Позов до забудовника ХМР позбавлена можливості пред`явити, оскільки на теперішній час у нерухомості змінився власник. Вважає, що позивачем в повній мірі підтверджено, доведено і обґрунтовано свої вимоги та незаконність дій відповідачів, також посилається на те, що спір стосується правомірності набуття права власності на самочинно побудований житловий будинок за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без жодних правових підстав, який в подальшому було відчужено і кінцевим власником став ОСОБА_1 , який не позбавлений батьківського піклування і його права та інтереси можуть захищати в суді батьки. Також стверджує, що довідка видана ФОП ОСОБА_6 , на підставі якої набуто у власність будинок літ. «М-2», не є правовстановлюючим документом.

Відповідач ОСОБА_4 надала до суду апеляційної інстанції численні клопотання та пояснення, у яких вказувала на порушення судом першої інстанції норм європейського права та національного законодавства, на підставі чого просила відмовити у задоволенні позовних вимог ХМР, скасувавши рішення суду та знявши арешт і всі заборони із спірного майна відповідачів, та винести окрему ухвалу відносно громадянки ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. 

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що Інспекцією на підставі звернення ОСОБА_5 від 15.10.2018 (вх. № Б-879/0/248-18 від 16.10.2018), щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності по АДРЕСА_1 встановлено наступне.

В єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України, відсутня інформація щодо об`єкту за вищевказаною адресою.

Отже, дозвільні документи на будівництво за вищевказаною адресою відсутні.

Згідно деталізованої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Державний реєстр) житловий будинок літ. «М-2» загальною площею 327,4 кв.м., житловою площею 109,7 кв.м по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,1 га (кадастровий № 6310136300:08:044:0018) належать  ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування № 1767 від 15.08.2018.

В той же час, в Державному реєстрі наявна інформація стосовно внесення змін у вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1603518363101), а саме: рішенням Державного реєстратора комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Луценком П.Г. від 19.07.2018 (індексний номер рішення 42160269) до Державного реєстру додано новий житловий будинок літ. «М-2», загальною площею 327,4 кв.м. 

Так, житловий будинок літ. «М-2» став існувати як єдиний об`єкт нерухомого майна разом з житловим будинком літ. «А-1» (під одним реєстраційним номером), а право власності набуто по Ѕ частині за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 

До цього житловий будинок літ. «А-1» на підставі правовстановлюючих документів 2005-2006 років належав ОСОБА_2 (1/2, 4/20 та 2/10 частин) та ОСОБА_3 (5/10 та 1/20

частина).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 05.11.1997 № 6-1783 ОСОБА_8 отримала у власність в порядку спадкування 7/10 частин житлового будинку літ. «А-1» по АДРЕСА_1 . Згідно зазначеного свідоцтва про право на спадщину від 05.11.1997 № 6-1783 спірний об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою попередньо складався із житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 40,5 кв.м., та надвірні будівлі при цьому будинку: сарай – літ. «Б», льохи – літ. «В, Г», вбиральня – літ. «Д», огорожа - №1-3, замощення І.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.12.2004 № 3672 ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_8 7/10 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 . Згідно зазначеного договору купівлі-продажу від 30.12.2004 № 3672 спірний об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою попередньо складався із житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 40,5 кв.м., та надвірні будівлі при цьому будинку: сарай – літ. «Б», льохи – літ. «В, Г», вбиральня – літ. «Д», огорожа - №1-3, замощення І.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.02.2005 № 4-426 ОСОБА_2 набув у власність 1/20 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 . Згідно зазначеного свідоцтва про право на спадщину за законом спірний об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою попередньо складався із житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 40,5 кв.м., та надвірні будівлі при цьому будинку: сарай – літ. «Б», льохи – літ. «В, Г», вбиральня – літ. «Д», огорожа - №1-3, замощення І.

Відповідно до договору дарування від 27.05.2005 № 3-809 ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 5/10 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 . Згідно зазначеного договору дарування спірний об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою попередньо складався із житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 40,5 кв.м., та надвірні будівлі при цьому будинку: сарай – літ. «Б», льохи – літ. «В, Г», вбиральня – літ. «Д», огорожа - №1-3, замощення І.

Відповідно до заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкові від 22.08.2006 у справі 2-4224 за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться у АДРЕСА_1 . 

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру, 19.07.2018 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стали власниками спільної часткової власності житлових будинків літ. «А-1» та «М-2» (якого раніше не існувало) на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.08.2006 по справі № 2-4224, договору дарування від 27.05.2005, виданого Десятою Харківською державною нотаріальною конторою та довідки від 11.07.2018 № 180711/11, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 ; договору купівлі-продажу від 30.12.2004 № 3672; договору купівлі-продажу № 1243 від 25.04.2005; свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.02.2005 № 4-426 (номер запису про право власності 27135451 та 27135411).

Отже, на житловий будинок літ. «А-1» по АДРЕСА_1 є правовстановлюючі документи 2005-2006 років, а житловий будинок літ. «М-2» набуто у власність лише на підставі довідки від 11.07.2018 № 180711/11, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (номер запису про право власності 27135451, 27135411) та на цій підставі було внесено до реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок літ. «М-2» загальною площею 327,4 кв.м, житловою площею 109,7 кв.м.

На підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2018, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д. право приватної власності на житлові будинки літ. «А-1» та «М-2» по АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_4 (номер запису про право власності 27266423).

Після чого, право власності на житловий будинок літ. «М-2» загальною площею 327,4 кв.м, житловою площею 109,7 кв.м та житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 84,0 кв.м, житловою площею 40,5 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, на підставі договору дарування від 15.08.2018, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В., перейшло до ОСОБА_1 (номер запису про право власності 27503919).

Предметом оскарження у цій справі є рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна, а саме житловий будинок літ. «М-2» по АДРЕСА_1 , яка проведена на підставі довідки виданої ФОП ОСОБА_6 , та подальше відчуження цього майна на підставі договорів купівлі-продажу та дарування.

Оскаржувану реєстраційну дію проведено державним реєстратором комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Луценком П.Г. від 19.07.2018 (індексний номер рішення 42160269, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1603518363101).

Звертаючись до суду позивач зазначав, що вказане рішення державного реєстратора прийнято з порушенням вимог законодавства, оскільки об`єкт нерухомого майна побудовано без дозвільних документів, а тому такий об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, державна реєстрація якого порушує встановлений порядок проведення будівельних робіт та унеможливлює здійснення органами влади подальшого реагування на таке порушення.
Інших документів для внесення змін до Реєстру державному реєстратору не надавалось.

При цьому, позивач наголошує на тому, що реєстрація змін до об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1603518363101) по АДРЕСА_1 з додаванням житлового будинку літ. «М-2» взагалі проведена без будь - яких правових підстав.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц.

Позовну заяву з вимогами про визнання незаконними договорів купівлі-продажу і дарування та скасування рішення державного реєстратора обґрунтовано тим, що відповідачами було вчинено самочинне будівництво в розумінні ст.376 ЦК України без отримання дозвільних документів.

Разом із тим Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 вказала, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.

У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням (частина перша статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

В таких спорах органи державного архітектурно-будівельного контролю діють лише як адміністративний орган, а метою звернення з позовом є не перехід речового права на об`єкт нерухомості, а приведення будівлі у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм, спрямованих на захист суспільних інтересів.

Тобто, зазначені правовідносини не завершуються фіксацією факту адміністративного правопорушення та притягненням винної особи до юридичної відповідальності, а продовжують існувати до моменту припинення правопорушення, усунення його негативних наслідків, виконання владного припису або визнання його незаконним і скасування.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 579/968/17.

Таким чином державна реєстрація речового права та укладення договору купівлі-продажу і договору дарування не змінює правової природи самочинного будівництва та не позбавляє органи державного архітектурно-будівельного контролю владних повноважень щодо усунення встановлених порушень у сфері містобудівної діяльності, а скасування зазначеної державної реєстрації саме по собі не забезпечить усунення цих порушень.

Ефективним способом усунення виявлених порушень для органу державного архітектурно-будівельного контролю є винесення припису щодо власника об`єкту нерухомості про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису та у разі невиконання такого припису в установлений строк, - звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

При цьому органи державного архітектурно-будівельного контролю мають довести, що здійснене будівництво є самочинним.

Отже у розглядуваній справі спосіб захисту обраний позивачем, з огляду на повноваження Харківської міської ради, в особі якої подано позов, зі здійснення державного архітектурного-будівельного контролю та права, які позивач вважав порушеними, є неналежним, що тягне за собою відмову у позові.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 липня 2020 року у справі № 755/3782/17, вказав, що набувши у власність нежитлове приміщення новий власник набув усі права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник, а тому є належним відповідачем за заявленими вимогами.

Щодо клопотання відповідача ОСОБА_4 про постановлення окремої ухвали відносно ОСОБА_5 , то судова колегія не вбачає правових підстав для його задоволення.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Відповідно до ч.1,4 ст.376 ЦПК України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 9 грудня 2020 року необхідно скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з підстав викладених у постанові.
Відповідно до ч.1,9,10 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи. У випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

На підставі наведеного, з огляду на відмову у задоволенні позову слід скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Дзержинського районного суду від 15 квітня 2019 року, залишеною без змін судом апеляційної інстанції.

Також, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції розподіляє судові витрати шляхом їх стягнення з позивача на користь відповідача апеляційна скарга якого задоволена у повному обсязі.

Керуючись, ст. ст. 141, 158, 294, 315, 352, 362, 367, 374, 376, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3  – задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 9 грудня 2020 року – скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: державний реєстратор Комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Луценко Павло Геннадійович про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання правочинів недійсними – відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Дзержинського районного суду від 15 квітня 2019 року.

Стягнути з Харківської міської ради (пл. Конституції, 7, м. Харків, 61003, ЄДРПОУ 04059243) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір сплачений за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 7929 (сім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду, у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                        С.С. Кругова

Судді                                                                                О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

повний текст постанови 
складено 26 травня 2021 року