Постанова  
Іменем  України
 
14 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 490/11412/17-ц
провадження № 61-8843св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2018 року                   у складі судді Гуденко О. А. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Коломієць В. В., Данилової О. О., Шаманської Н. О.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом                         до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») про визнання іпотеки припиненою                         та зняття обтяжень нерухомого майна.
Позовну заяву мотивовано тим, що 26 грудня 2006 року між нею                    та відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ВАТ «ВіЕйБі банк»), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», було укладено кредитний договір № 1Ф-80, відповідно до умов якого вона отримала 44 000 доларів США з кінцевим строком повернення кредиту до 23 грудня 2016 року, зі сплатою 13,5 % річних                 за користування кредитними коштами.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між нею та ВАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір іпотеки                від 26 грудня 2016 року, за реєстровим № 2780, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу                 Горбуровим К. Є., відповідно до умов якого нею було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . У той же день було накладено заборону відчуження предмету іпотеки до припинення дії іпотечного договору.
ОСОБА_1 зазначала, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну М. А.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2015 року у справі № 490/8375/15-ц було частково задоволено позов                    ПАТ «ВіЕйБі Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 162 900,00 грн. Розстрочено виконання рішення у частині стягнення заборгованості                     за кредитним договором, строком на 11 місяців рівними частинами щомісячно по 14 809,12 грн, починаючи з 25 листопада 2015 року.
ОСОБА_1 зазначала, що після належного виконання нею вказаного рішення суду вона зверталась до відповідача із заявою про видачу довідки щодо відсутності заборгованості за кредитним договором                 та документів, необхідних для припинення обтяження іпотечного майна. Проте листом уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 05 жовтня 2016 року їй було відмовлено у зв`язку із наявністю у неї станом на 03 жовтня 2016 року непогашеної заборгованості.
Посилаючись на те, що забезпечене іпотекою зобов`язання за договором кредиту виконано у повному обсязі та з урахуванням зазначеного,                ОСОБА_1 просила суд: визнати такою, що припинена, іпотеку квартири АДРЕСА_1 , що виникла на підставі договору іпотеки від 26 грудня 2006 року, укладеного між нею ВАТ «ВіЕйБі Банк»; зняти заборону на відчуження цієї квартири та скасувати записи, внесені до Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26 грудня 2006 року з реєстраційним № 4294715 від 29 січня                    2007 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 грудня                     2018 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Визнано такою, що припинена, іпотеку квартири АДРЕСА_1 , що виникла                   на підставі договору іпотеки від 26 грудня 2006 року, укладеного між                ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк»,                          та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К. Є. за реєстровим № 2780.
Знято заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 та скасовано записи, внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26 грудня 2006 року за реєстраційним № 4294715                         та до Державного реєстру іпотек запис про реєстрацію предмета іпотеки з реєстраційним від 29 січня 2007 року № 4417859.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки позивач належним чином виконала свої зобов`язання за кредитним договором від 26 грудня                  2006 року № 1Ф-80, у зв`язку із фактичним повним та своєчасним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з неї всієї суми заборгованості за цим договором, а тому кредитне зобов`язання припинилось і у відповідності до вимог статті 559 ЦК України припинилось право застави (іпотеки). 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, залишено без задоволення. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва                  від 04 грудня 2018 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки зобов`язання за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № 1Ф-80 припинилось, у зв`язку із фактичним повним та своєчасним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з неї всієї суми заборгованості за цим договором, а тому у відповідності до вимог             статті 559 ЦК України припинилось право застави (іпотеки).
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2019 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ«ВіЕйБі Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись                   на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи                              № 490/11412/17 із Центрального районного суду м. Миколаєва.
У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального                                 та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіейБі Банк» вважало,                      що відсутні підстави для визнання іпотеки припиненою та зняття обмеження іпотечного майна, оскільки позивачем не виконано                         у повному обсязі кредитне зобов`язання та у відповідності до умов кредитного договору банком продовжують нараховуватися відсотки.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У червні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на касаційну скаргу, у якому зазначено, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
26 грудня 2006 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого                є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір               № 1Ф-80, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі                44 000,00 доларів США, на умовах, визначених цим договором                         та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені                                у майбутньому і що складатимуть невід`ємну частину цього договору. Термін користування кредитом - до 23 грудня 2016 року. Плата                         за користування кредитом - 13,5 % річних.
22 вересня 2009 року, 22 жовтня 2009 року та 30 листопада 2011 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк»,      та ОСОБА_1 були укладені додаткові договори № № 2, 3 та 4 до зазначеного кредитного договору.
На забезпечення виконання зобов`язання за зазначеним кредитним договором 26 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 . Зазначений договір того ж дня було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К. Є. та зареєстровано у реєстрі                за № 2780 (а. с. 22-25).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо зазначеної квартири 26 грудня 2006 року за реєстраційним № 6577571 було зареєстровано обтяження у вигляді заборони                         на відчуження та за реєстраційним № 4294715 зареєстровано заборону відчуження до припинення дії договору іпотеки, за реєстраційним                      № 4417859 зареєстрована іпотека за зазначеним договором іпотеки              (а. с. 27, 28).
22 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», було укладено договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки від 26 грудня 2006 року (а. с. 26).
29 липня 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» на адресу ОСОБА_1 була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості протягом              30 днів (а. с. 10, 11).
У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зазначеної вимоги у серпні                  2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звертався до неї із позовом про стягнення заборгованості у розмірі 201 546,00 грн, яка складалася із: заборгованості за кредитом - 8 963,03 доларів США, заборгованості                за процентами - 501,92 доларів США та штрафу - 2 511,95 грн (а. с. 7-9).
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2015 року у справі № 490/8375/15-ц позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» частково задоволено: зменшено пеню до 500,00 грн та зменшено розмір заборгованості відповідно до наданої ОСОБА_1 квитанції                      від 26 жовтня 2015 року про часткове погашення боргу, що не була врахована банком при зверненні до суду із позовом. Стягнуто                            з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість                              за кредитним договором у розмірі 162 900,00 грн. Розстрочено виконання рішення у частині стягнення заборгованості за кредитним договором, строком на 11 місяців рівними частинами щомісячно                    по 14 809,12 грн, починаючи з 25 листопада 2015 року (а. с. 12, 13).
Зазначене рішення суду було добровільно і своєчасно виконано                  ОСОБА_1 , що підтверджується наданими нею квитанціями                          (а. с. 14-19).
ПАТ «ВіЕйБі Банк» визнав факт перерахування ОСОБА_1 коштів                    у розмірі 162 910,00 грн за період виконання рішення суду                                  з 25 листопада 2015 року по 15 вересня 2016 року, зокрема:                               25 листопада 2015 року - 15 000,00 грн; 25 грудня 2015 року -                  15 000,00 грн; 25 січня 2016 року - 15 000,00 грн; 25 лютого 2016 року - 15 000,00 грн; 25 березня 2016 року - 14 050,00 грн; 25 квітня                        2016 року - 14 810,00 грн; 26 травня 2016 року - 14 810,00 грн; 23 червня 2016 року - 14 810,00 грн; 25 липня 2016 року - 14 810,00 грн; 25 серпня 2016 року - 14 810,00 грн; 15 вересня 2016 року - 14 810,00 грн. 
Пунктом 6.2.1 іпотечного договору від 26 грудня 2006 року встановлено,              що іпотека припиняється у разі припинення дії кредитного договору.
Згідно пункту 9.3 іпотечного договору від 26 грудня 2006 року цей договір діє до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.
28 вересня 2016 року ОСОБА_1 зверталась до ПАТ «ВіЕйБі Банк» із заявою про надання їй довідки щодо відсутності кредитної заборгованості з метою зняття заборони на відчуження іпотечного майна.
05 жовтня 2016 року ПАТ «ВіЕйбі Банк» повідомило ОСОБА_1 про те,               що станом на 03 жовтня 2016 року за кредитним договором                             від 26 грудня 2006 року № 1Ф-8о у неї існує несплачена заборгованість, що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 3 160,82 доларів США; заборгованості за відсотками - 57,45 доларів США, штрафу                       за несвоєчасне погашення кредиту - 3 115,62 грн (а. с. 20, 21).
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України                   від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі (частина перша статті 545 ЦК України).
Згідно зі статтею 593 ЦК України, статтями 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека як забезпечувальне зобов`язання, що має похідний характер від основного зобов`язання, зокрема, припиняється у разі припинення виконанням зобов`язання, виконання якого забезпечене іпотекою.
Законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних                 з припиненням іпотеки, адже за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості іпотека припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.
При цьому з огляду на положення статей 1, 7 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється лише в разі припинення у повному обсязі основного зобов`язання, забезпечення якого передбачено іпотечним договором. Тобто часткове припинення основного зобов`язання, зокрема шляхом його виконання, за загальним правилом, не має наслідком припинення забезпечувального зобов`язання.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто при зверненні з позовом про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором на позивача покладений тягар доведення обставин повного припинення зобов`язань                за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.
Із встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин вбачається, що позивач довела погашення нею боргу за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № 1Ф-80 та щодо якого прийнято судове рішення у справі 490/8375/15-ц, після чого позичальник звернулася до ПАТ «ВіЕйБі Банк»» із відповідною вимогою про видачу їй довідки про таке виконання. Натомість відповідач не надав жодних доказів щодо наявності іншої заборгованості позивача за цим кредитним договором.
Разом із тим, банк знову нарахував позивачу заборгованість станом                на 03 жовтня 2016 року, яка складається із: суми заборгованості за тілом кредиту - 3 160,82 доларів США; суми заборгованості за відсотками -               57,45 доларів США; штрафу за несвоєчасне погашення кредиту -                 3 115,62 грн.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою              статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та ніші платежі за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано вважав, що відповідач безпідставно нарахував позивачу вищевказану заборгованість після фактичного виконання позичальником своїх кредитних зобов`язань, тому вказана сума не може бути стягнута на користь кредитодавця.
Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палити Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження              № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку,                   що позивач виконав свої кредитні зобов`язання у повному обсязі, який був визначений судовим рішенням у справі № 490/8375/15-ц.
Виходячи із викладеного, правильними є висновки судів першої                            та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором, оскільки наданими позивачем доказами підтверджено виконання нею зобов`язань за кредитним договором, а відповідач не довів шляхом подання відповідних доказів свої заперечення щодо наявності невиконаних зобов`язань за кредитним договором та іпотечним договором.
Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту,                             не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання за договором, таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом його визнання на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.
З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже правових підстав для його утримання під обтяженням немає.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що заборгованість позивача перед кредитодавцем не погашена, тому іпотека не є припиненою, оскільки позивач довела погашення нею боргу за кредитним договором від 26 грудня 2006 року № 1Ф-80.
Посилання у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій                         на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року                    у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої                             та апеляційної інстанцій.
Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують законність                                       та обґрунтованість судових рішень, а також містять посилання на факти,                 що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.
З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «всеукраїнський Акціонерний Банк» залишити без задоволення.
Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 грудня              2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту                 її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               С. Ф. Хопта 

Є. В. Синельников

В. В. Шипович