ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
17 березня 2021 року 
м. Київ 
Справа № 9901/226/19
Провадження № 11-52заі21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Крет Г. Р., Лобойка Л. М.,                 Пількова К. М., Ситнік О. М., Ткача І. В., Штелик С. П.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Президента України, третя особа - Національна академія державного управління при Президентові України (далі - Академія), про визнання протиправним і нечинним Указу Президента України
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 1 лютого 2021 року (судді                 Тацій Л. В., Єзеров А. А., Желєзний І. В., Стеценко С. Г., Стрелець Т. Г.),
УСТАНОВИЛА:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом, у якому просив визнати протиправним і нечинним повністю Указ Президента України від 5 квітня 2019 року                № 105/2019 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади президента Національної академії державного управління при Президентові України» (далі - Указ) та поновити його на посаді президента Академії з 6 квітня 2019 року, допустивши в цій частині негайне виконання рішення.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду 19 травня 2020 року ухвалив рішення, яким позов задовольнив частково: визнав протиправним і скасував Указ, поновив ОСОБА_1 на посаді президента Академії з 6 квітня 2019 року. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді звернув до негайного виконання.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 травня 2020 року набрало законної сили.
24 листопада 2020 року ОСОБА_1 у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) подав до зазначеного суду клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, у якому просив зобов`язати Президента України у десятиденний строк із дня отримання відповідної ухвали суду подати звіт про виконання рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 травня 2020 року.
Клопотання обґрунтував тим, що рішення суду про поновлення його на роботі, попри необхідність його негайного виконання, звернення до органу виконавчої служби та неодноразові звернення позивача до Академії, безпідставно не виконується з посиланням навідсутність у третьої особи повноважень щодо прийняття рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді без прийняття Президентом України відповідного указу, якого главою держави прийнято не було.
На переконання ОСОБА_1 , така бездіяльність Президента України свідчить про відсутність у нього наміру щодо виконання рішення суду, що своєю чергою порушує право ОСОБА_1 на судовий захист та свідчить про нехтування Президентом України принципом обов`язковості судового рішення, тому у суду є підстави для встановлення судового контролю за виконанням його рішення. 
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення від              19 травня 2020 року, вказавши на те, що з поданого ОСОБА_1 клопотання не вбачається, а судом не встановлено, що у загальному порядку виконання судового рішення вжиті всі можливі та необхідні заходи, але такі заходи не дали очікуваного результату.
Суд також послався на те, що контроль за виконанням судового рішення шляхом встановлення строку на подання суб`єктом владних повноважень звіту про виконання судового рішення у цьому випадку не є належним та ефективним способом забезпечення виконання судового рішення, позаяк воно було звернуто до негайного виконання і суд, вживаючи такий захід, фактично встановлює новий строк для виконання рішення.
Ураховуючи наведене, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 1 лютого 2021 року відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про застосування заходів судового контролю за виконанням судового рішення.
12 лютого 2021 року   ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пашинін О. А., подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу на згадану вище ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій порушує питання про її скасування з постановленням нового судового рішення - про задоволення клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення та зобов`язання Президента України подати звіт про його виконання.
На переконання скаржника, висновок суду першої інстанції про те, що в загальному порядку виконання судового рішення не вжиті всі можливі та необхідні заходи, зроблені з порушенням норм процесуального права, а саме при неповному з`ясуванні фактичних обставин справи, оскільки ОСОБА_1 та його представниками неодноразово вчинялися активні дії, спрямовані на спонукання Президента України як суб`єкта владних повноважень та посадових осіб Академії до виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді президента Академії.
Про це свідчать, зокрема, неодноразові звернення до Академії, а також подання заяви про примусове виконання рішення до органу виконавчої служби.
Скаржник стверджує, що якщо суд не встановить судового контролю за виконанням рішення, то воно так і залишиться невиконаним, а право ОСОБА_1 на працю, гарантоване положеннями статті 43 Конституції України, статті 23 Загальної декларації прав людини, статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, статті 1 Європейської соціальної хартії, - не захищеним. 
ОСОБА_1 наголошує на тому, що пунктом 10 Положення про Національну академію державного управління при Президентові України, затвердженого Указом Президента України від 21 вересня 2001 року № 850/2001 (далі - Положення про Академію), передбачено, що Академію очолює ректор, якого призначає на посаду та звільняє з посади саме Президент України, і це свідчить про наявність у глави держави компетенції на видання указу про поновлення позивача на посаді президента Академії. 
Відзивів на апеляційну скаргу Президентом України та Академією до суду не подано.
Як убачається з наявних у справі письмових пояснень представника Президента України, відповідач заперечує можливість виконання рішення суду саме Президентом України у зв`язку з передачею Академії до сфери управління Міністерства освіти і науки України, яке в силу приписів Закону України від 1 липня 2014 року № 1556-VІІ «Про вищу освіту» (далі - Закон № 1556-VІІ) наділено повноваженнями реалізувати права та обов`язки засновника стосовно Академії, в тому числі й стосовно призначення та звільнення з посади керівника закладу вищої освіти.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі й додаткових поясненнях доводи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Положенням Основного Закону про обов`язковість судового рішення кореспондують положення статті 370 КАС та статті 13 Закону України від 2 червня 2016 року                         № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 382 КАС суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. 
За змістом наведених норм підставою покладення на суб`єкта владних повноважень такого обов`язку є обставини, які ставлять під сумнів виконання цим суб`єктом судового рішення. 
У ході розгляду справи встановлено таке.
Рішення суду від 19 травня 2020 року про поновлення  ОСОБА_1 на посаді президента Академії набрало законної сили 22 червня 2020 року, 16 липня 2020 року позивачу виданий виконавчий лист.
19 травня, 30 вересня та 12 жовтня 2020 року представником ОСОБА_1 адвокатом Пашиніним О. А. до Академії надсилалися заяви щодо виконання рішення суду, у відповідь на які третя особа повідомляла, що вона не наділена повноваженнями щодо прийняття рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді президента Академії без прийняття Президентом України указу про поновлення ОСОБА_1 на цій посаді, якого главою держави прийнято не було.
22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання рішення суду.
Постановою державного виконавця від 30 жовтня 2020 року за заявою ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № 63451376 про примусове виконання рішення від              19 травня 2020 року. Цю постанову направлено ОСОБА_1 та Президенту України до відома та виконання.
На вимогу суду відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 8 грудня 2020 року надано копії матеріалів виконавчого провадження № 63451376, з яких убачається, що державним виконавцем Президенту України як боржнику у виконавчому провадженні направлено вимогу від 30 листопада 2020 року, в якій зазначено про необхідність негайно виконати вимоги виконавчого листа № 9901/226/19, виданого Верховним Судом 16 липня 2020 року.
Іншої інформації про виконання рішення суду матеріали виконавчого провадження не містять.
Не надав такої інформації й представник відповідача, натомість заперечував про можливість виконання рішення суду саме Президентом України у зв`язку з передачею Академії до сфери управління Міністерства освіти і науки України, яке в силу приписів статті 13 Закону № 1556-VІІ наділено повноваженнями реалізувати права та обов`язки засновника стосовно Академії, в тому числі й стосовно призначення та звільнення з посади керівника закладу вищої освіти.

Так, Указом від 5 листопада 2020 року № 487/2020 «Про впорядкування використання об`єктів державної власності, що перебувають в управлінні Державного управління справами» Президент України погодився з пропозицією Кабінету Міністрів України та Державного управління справами щодо передачі Академії до сфери управління Міністерства освіти і науки України та доручив уряду й Державному управлінню справами забезпечити передачу в установленому порядку відповідних об`єктів державної власності до сфери управління зазначеного Міністерства.
Представник відповідача надав докази передачі цілісного майнового комплексу Академії до сфери управління Міністерства освіти і науки України (акти приймання-передачі).
Відповідно до пункту 10 Положення про Академію, чинного на час ухвалення судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді та на час звернення позивача до суду за встановленням судового контролю за його виконанням, керівника Академії призначає на посаду та звільняє з посади Президент України.
Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сама по собі передача цілісного майнового комплексу (державного майна) Академії до сфери управління Міністерства освіти і науки України не може бути самостійною підставою для висновку про зміну способу звільнення та призначення керівника Академії та обсягу повноважень Президента України щодо видання акта (указу), які були передбачені Положенням про Академію.
Водночас слід зауважити, що Указ від 21 вересня 2001 року № 850/2001, яким було затверджено  це Положення, втратив чинність 6 березня 2021 року на підставі Указу Президента України від 4 березня 2021 року № 84/2021.
А згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2021 року № 147-р «Деякі питання реорганізації закладів освіти» уряд погодився з пропозицією Міністерства освіти і науки України щодо реорганізації шляхом приєднання Академії до Київського національного університету імені Тараса Шевченка.
Положеннямпро Міністерство освіти і науки України, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630, передбачено, що Міністерство освіти і науки України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Це Міністерство відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає на посаду за результатами конкурсу та звільняє з посади керівників закладів вищої та професійної (професійно-технічної) освіти, що перебувають у сфері його управління.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону № 1556-VІІ центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки за дорученням і в межах, встановлених Кабінетом Міністрів України, реалізує права і обов`язки уповноваженого органу стосовно заснованих державою закладів вищої освіти; здійснює інші повноваження відповідно до законодавства (пункти 13, 25).
Засновник (засновники) закладу вищої освіти або уповноважений ним (ними) орган укладає в місячний строк контракт з керівником закладу вищої освіти, обраним за конкурсом у порядку, встановленому цим Законом (пункт 2 частини другої статті 15 Закону № 1556-VІІ).
Суд першої інстанції слушно вказав не те, що при вирішенні питання щодо застосування судового контролю у спосіб, передбачений статтею 382 КАС, суд не надає оцінки наявності чи відсутності підстав застосування наслідків правонаступництва у виконавчому провадженні. 
Водночас наголосив на тому, що за правилами статті 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників. Тому у разі публічного правонаступництва (повного або часткового передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень іншому внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції), для належного виконання судового рішення у справі та захисту прав особи, питання заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником може бути вирішено в порядку, передбаченому статтею 379 КАС та статті 15 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ).
У цій же справі її учасники не звертались з відповідною заявою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактичне встановлення судом (у спосіб встановлення строку на подання суб`єктом владних повноважень звіту) нового строку на виконання судового рішення, звернутого до негайного виконання, у цьому випадку не є належним та ефективним способом забезпечення виконання такого судового рішення.
Ураховуючи наведене вище, судом першої інстанції обґрунтовано вказано на невстановлення в цій справі того, що у загальному порядку виконання судового рішення, яке забезпечується насамперед через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону № 1404-VІІІ, вжиті всі можливі та необхідні заходи, але такі заходи не дали очікуваного результату.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Судувід 19 травня 2020 року у визначений ОСОБА_1 спосіб, і відмова у задоволенні його клопотання ґрунтується на вимогах закону. Міркування і твердження ОСОБА_1  в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.
За правилами статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції прийняв правильне процесуальне рішення, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для скасування ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 1 лютого 2021 року.
Керуючись статтями 243, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 1 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач | | О. Б. Прокопенко
Судді: | В. В. Британчук | О. С. Золотніков
| Ю. Л. Власов | Г. Р. Крет
| І. В. Григор`єва | Л. М. Лобойко
| М. І. Гриців | К. М. Пільков
| Д. А. Гудима | О. М. Ситнік
| В. І. Данішевська | І. В. Ткач
| Ж. М. Єленіна | С. П. Штелик