Постанова
Іменем України                            
 
09 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 464/185/17
 
провадження № 61-18150св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»,
відповідач, позивач - ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , 
відповідачі: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, ОСОБА_3 ,
третя особа - Орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду 
від 26 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Крайник Н. П., Шеремети Н. О., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та до ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , третя особа - Орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу, про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.
Позовна заява мотивована тим, що 14 квітня 2008 року ОСОБА_1 уклала 
з Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») кредитний договір, для забезпечення виконання зобов`язань за яким між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 і ОСОБА_3 14 квітня 2008 року укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
Зазначало, що 28 листопада 2012 року банк відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу та договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги за зобов`язаннями за кредитним та іпотечним договорами. У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору, зокрема неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» 
у позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 22 лютого 2016 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набув у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
14 грудня 2016 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» як законний власник здійснив спробу потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживають та зареєстровані відповідачі, внаслідок незаконних дій яких ТОВ «ФК «Вектор Плюс» фактично позбавлене можливості користуватись своїм майном.
Ураховуючи зазначене, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просило суд:
- усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ ФК «Вектор Плюс» до цього майна; 
- визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу 
Кобелєвої А. М. про державну реєстрацію права власності на квартиру та відновлення попереднього запису.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19 липня 2016 року № 63853438 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М. 
26 лютого 2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (номер запису про право власності 13449426). 
Вважала, що приватним нотаріусом порушено процедуру державної реєстрації, передбачену Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, який визначає умови, підстави та процедуру проведення такої реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Зазначала, що спірна квартира набута у власність до отримання нею кредиту у ВАТ «Сведбанк» та є єдиним місцем проживання відповідачів за первісним позовом. Вважає, що вирішуючи питання про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», приватний нотаріус фактично примусово звернула стягнення на цю квартиру без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на те, що спірна квартира підпадає під дію такого Закону, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника та не перевищує 140 кв. м.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд скасувати рішення, внесене приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кобелєвою А. М. до Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, № 28465487 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», номер запису про право власності 13449426, та відновити попередній запис.
 
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 15 березня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 
в інтересах, якої діє мати ОСОБА_1 , до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М., ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про скасування рішення про право власності № 13449426 та відновлення попереднього запису та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклуванняСихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.
 
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 18 квітня 2019 року провадження у справі за позовною заявою ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 , яка діє в власних інтересах та інтересах неповнолітньої 
ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє мати ОСОБА_1 , до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М., ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу 
Кобелєвої А. М. про державну реєстрацію права власності квартиру та відновлення попереднього запису в частині позовних вимог до ОСОБА_5 закрито.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 січня 2020 року 
у складі судді Чорної С. З. у задоволенні позову ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відмовлено.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано рішення, внесене приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кобелєвою А. М. до Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, № 28465487 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру 
АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Номер запису про право власності 13449426 скасовано та відновлено попередній запис.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявлені ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном новим власником можливе лише за умови виселення попереднього власника із іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, проте таке виселення без надання іншого жилого приміщення не допускається, позивач не надав належних та допустимих доказів вчинення перешкод з боку відповідачів у користуванні позивачем спірним майном та підстав визнання їх такими, які втратили право на користування ним.
Відсутність належних доказів дотримання іпотекодержателем ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення, які подаються державному реєстратору відповідно до пункту 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 
2013 року № 868, свідчать про передчасність звернення стягнення на заставне майно, тому реєстраційна дія приватного нотаріуса Кобелєвої А. М. щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» проведена з порушенням компетенції нотаріуса як відповідного органу державної реєстрації.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Львівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Ковалевського Є. В. , представника ТОВ «ФК «Вектор Плюс», задоволено частково.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 січня 2020 року 
в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. та                    ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. про державну реєстрацію права власності на квартиру 
АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та відновлення попереднього запису скасовано і в цій частині ухвалено нове судове рішення про відмову 
у задоволенні цих позовних вимог.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 січня 2020 року 
в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасовано.
У решті рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 січня                 2020 року залишено без змін.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що набуття іпотекодержателем ТОВ «ФК «Вектор-Плюс» права власності на предмет іпотеки (спірну квартиру) не є примусовим зверненням стягнення, 
а положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»стосуються власне примусової реалізації майна, однак в даному випадку мало звернення стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру) у позасудовому порядку - відповідно до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору, тому апеляційний суд вважав, що рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та відновлення попереднього запису підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення - про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Апеляційний суд, пославшись на підпункт 1 пункту 2 «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (який набрав чинності з 01 січня 2016 року), відповідно до якого нотаріуси наділяються повноваженнями державних реєстраторів прав на нерухоме майно та можуть здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна, вважав, що приватний нотаріус Кобелєва А. М., як державний реєстратор прав на нерухоме майно, мала право здійснювати державну реєстрацію речових прав на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі іпотечного договору від 14 квітня 2008 року без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна.
Право власності на спірну квартиру іпотекодавці набули 13 листопада 
2000 року, тобто задовго до вказаних кредитного та іпотечного договорів від 14 квітня 2008 року. Звертаючись до суду з цим позовом, 
ТОВ «ФК «Вектор плюс» не запропонувало жодного жилого приміщення для надання його відповідачам, яких просив виселити зі спірної квартири. За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для фактичного виселення відповідачів із спірної квартири без надання їм іншого постійного житла, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2020 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Вектор Плюс» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову і залишити в силі рішення суду першої інстанції у цій частині.
В іншій частині постанова Львівського апеляційного суду від 26 жовтня 
2020 року не оскаржується, а тому в силу вимог частини першої статті 400 ЦПК України у касаційному порядку не переглядається.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі. 
У грудні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2021 року справу призначено 
до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував того, що квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майнагромадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземнійвалюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком, якзабезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного віноземній валюті. Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови упроведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за банком.
Зазначає, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не надано доказів на підтвердження подання копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцям та боржникові, якщо він є відмінним 
від іпотекодавця, а також документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі коли більш тривалий строк не зазначений 
у відповідній письмовій вимозі.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного 
у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2019 року 
у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 
2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20), у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 02 вересня 
2020 року у справі № 755/18777/18 (провадження № 61-13687св19), 
від 09 вересня 2020 року у справі № 489/206/18 (провадження 
№ 61-3092св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 202/7963/18 (провадження № 61-10702св20).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У січні 2021 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до Верховного Суду подала відзив на касаційну скаргу, в якому касаційну скаргу просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін.
Вказує, що зустрічний позов пред`явлено до неналежного відповідача. 
А також, що, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження 
№ 14-397цс19), а саме пунктів 73, 74 цієї постанови, нотаріус/державний реєстратор не є відповідачем у подібних спорах.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
14 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Сведбанк» укладений кредитний договір № 1304/0408/98-002, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 60 000,00 дол. США строком до 13 квітня 
2018 року зі сплатою процентів у терміни і на умовах, визначених договором.
З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за цим договором, 14 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_5 укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідачі передали в іпотеку банку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 2 договору іпотеки, предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради 13 листопада 2000 року за реєстровим № 22708853.
Згідно із пунктом 12 зазначеного договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один з наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішеннями суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене у пунктах 12.3.1 та 12.3.2 договору іпотеки.
Пунктом 12.3.1 договору іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником 
ВАТ «Сведбанк», що у свою чергу є правонаступником ТОВ «ФК «Вектор Плюс», укладений договір факторингу № 15, на підставі якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за вищевказаним кредитним договором, та договір про відступлення права вимоги 
за іпотечним договором від 14 квітня 2008 року.
22 лютого 2016 року через неналежне виконання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором від 14 квітня 2008 року 
№ 1304/0408/98-002 ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», набуло права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості, 27 вересня 2016 року за позивачем зареєстровано право власності на квартиру 
АДРЕСА_1 .
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 1 цього Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).
За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він 
є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. 
У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон 
№ 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке 
є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Стаття 36 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно 
з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно 
з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Згідно із розділом 12 договору іпотеки від 14 квітня 2008 року 
№ 1304/0408/98-002 за вибором іпотекодержателя застосовується один 
з наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішеннями суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене у пунктах 12.3.1 та 12.3.2 договору іпотеки.
Пунктом 12.3.1 договору іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
Договором іпотеки від 14 квітня 2008 року № 1304/0408/98-002 передбачено, що у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.
З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.
Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, Законом України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
Водночас Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» уведено тимчасову заборону на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
Такі висновки узгоджуються із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).
Суд першої інстанції, установивши, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» подавало приватному нотаріусу Кобелєвій А. М. не у повному обсязі визначені закономта Порядком документи, які необхідні для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, а саме були відсутні докази надсилання іпотекодержателем вимоги іпотекодавцям, тому реєстраційна дія приватного нотаріуса Кобелєвої А. М. щодо реєстрації 22 лютого 
2016 року права власності на об`єкт житлової нерухомості - спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» проведена з порушенням вимог Порядку та Закону України «Про іпотеку».
Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови 
у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення зустрічного прозову ОСОБА_1 , а суд апеляційної інстанції помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Щодо розподілу судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове,цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання касаційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 
1 536,80 грн, що підтверджується квитанцією від 03 грудня 2020 року 
№ 53033424.
Отже, документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 536,80 грн підлягають стягненню з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Львівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. про державну реєстрацію права власності квартиру та відновлення попереднього записускасувати.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 січня 2020 року 
в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. про державну реєстрацію права власності квартиру та відновлення попереднього записузалишити в силі.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_1 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Г. В. Коломієць

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк