ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2021 р.           Справа№ 910/5550/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Іоннікової І.А.
суддів:            Разіної Т.І. 
          Тарасенко К.В. 
 
за участю секретаря судового засідання Тарнавського В.Б.

за участю представника(-ів) згідно протоколу судового засідання від 21.04.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Київської міської прокуратури
на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 (повний текст складено 07.11.2019)
у справі №910/5550/19 (суддя Мудрий С.М.)
за позовом Голосіївської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави
до 1) Київської міської ради
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан Холдинг"
про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан Холдинг" з вимогами про:
- визнання незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 20.11.2017 №103/6154 "Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю "Титан Холдинг" земельної ділянки для будівництва та експлуатації житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на АДРЕСА_1";
- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,2083 га для будівництва та експлуатації житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на АДРЕСА_1" (кадастровий номер 8000000000:79:336:0007), укладений між ТОВ "Титан Холдинг" та Київською міською радою 19.12.2018, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. за реєстровим №1378 та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 08.01.2019 року за №МЗК-1-01849.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 в позові відмовлено повністю.
Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в позовних вимогах, у зв`язку з недоведеністю прокурором того, що спірне рішення Київської міської ради № 103/6154 від 20.11.2018 р. було прийняте із порушенням вимог законодавства.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, заступник прокурора міста Києва звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №910/5550/19 та постановити нове рішення, яким задовольнити позов Київської місцевої прокуратури №1. 
Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, прокурор зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, що призвело до невірного застосування судом першої інстанції норм як матеріального, так і процесуального права в частині відмови у задоволенні позову, з мотивів недоведеності наявності обставин, на підставі яких були заявлені позовні вимоги.
Зокрема прокурор посилається на те, що суд першої інстанції невірно застосував вимоги статей 120, 134 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України та дійшов до безпідставного висновку, що законодавець не унормував площу земельної ділянки, яка повинна відводитись під обслуговування майна, а також не зважив, що у цьому випадку земельну ділянку відведено взагалі не для обслуговування нерухомого майна.
Таким чином, прокурор вважає, що відвівши земельну ділянку без аукціону під самочинне майно, відповідач-1 порушив приписи ст. 120 Земельного кодексу України, оскільки в розумінні ст. 376 Цивільного кодексу України право власності на таке майно не набувається.
Крім цього, під час розгляду справу в суді апеляційної інстанції від прокурора неодноразово надходили письмові пояснення та відповідь на відзив відповідача-2, в яких прокурор повністю підтримує правову позицію викладену у апеляційній скарзі.
Також від прокурора до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення щодо дотримання прокурором вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", в яких прокурор посилається на неможливість врегулювання спору в досудовому порядку, відсутність у Київської міської ради повноважень самостійно скасовувати свої рішення, які вичерпали дію шляхом укладення договорів, тому на думку прокурора єдиним органом, який може захистити порушені інтереси держави, є органи прокуратури. 
З огляду на вищенаведене прокурор стверджує, що вказані обставини обумовлюють статус прокурора лише як самостійного позивача у цій справі.
Короткий зміст письмових пояснень відповідача-1 та узагальнення їх доводів
Відповідач-1 заперечуючи проти доводів викладених у апеляційній скарзі, посилається на те, що надаючи спірну земельну ділянку у платне користування відповідачу-2, відповідач-1 максимально врахував інтереси територіальної громади та забезпечив раціональну організацію території та надходження орендної плати до місцевого бюджету, зважаючи на її місце розташування та містобудівну ситуацію, передавши її, із обґрунтованим розміром, який був уточнений після проходження відповідної експертизи та чинних ДБН до 0,2083 га.
Враховуючи викладене відповідач-1 вважає, що при відведенні земельної ділянки в оренду було дотримано усі норми стосовно визначення та обґрунтування площі, яка необхідна для експлуатації/обслуговування нерухомого майна.
Короткий зміст відзиву відповідача-2 на апеляційну скаргу та узагальнення її доводів
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.
Також від відповідача до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення по суті апеляційного розгляду.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2019 апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №910/5550/19; колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Тарасенко К.В.; призначено апеляційну скаргу до розгляду на 09.01.2020.
Згідно з розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2020 у справі №910/5550/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/5550/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №910/5550/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Євсікова О.О.; призначено справу до розгляду на 27.01.2020.
Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 у справі №910/5550/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/5550/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Разіна Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №910/5550/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б., Разіної Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2020, з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 розгляд апеляційної скарги призначено на 29.04.2020.
Згідно з розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 у справі №910/5550/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/5550/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №910/5550/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Михальської Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 зупинено провадження у справі №910/5550/19 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18 та оприлюднення повного тексту постанови.
28.07.2020 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від заступника прокурора міста Києва надійшло клопотання про поновлення провадження у справі №910/5550/19, яке мотивоване тим, що справу №912/2385/18 було розглянуто Великою Палатою Верховного Суду 26.05.2020 та прийнято рішення, на підтвердження чого надано постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
12.08.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява заступника прокурора міста Києва про забезпечення позову.
Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2020 у справі №910/5550/19 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/5550/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №910/5550/19 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Разіної Т.І., Тарасенко К.В; поновлено апеляційне провадження у справі №910/5550/19. Розгляд апеляційної скарги призначено на 21.10.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2020 у задоволенні заяви заступника прокурора міста Києва про забезпечення позову у справі №910/5550/19 відмовлено.
21.10.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 04.11.2020.
04.11.2020 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. на лікарняному.
Після виходу судді Тарасенко К.В. з лікарняного, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 призначено справу до розгляду на 09.12.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 оголошено перерву на 20.01.2021.
20.01.2021 до Північного апеляційного господарського суду від Київської міської прокуратури надійшло клопотання про зміну найменування з "Прокуратура міста Києва" (код ЄДРПОУ 02910019) на "Київська міська прокуратура" (код ЄДРПОУ 02910019).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 задоволено клопотання Київської міської прокуратури про зміну найменування; змінено найменування з "Прокуратура міста Києва" на "Київська міська прокуратура" (код ЄДРПОУ 02910019); оголошено в судовому засіданні перерву на 03.03.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, в судовому засіданні оголошено перерву на 07.04.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 оголошено в судовому засіданні перерву на 21.04.2021; зобов`язано Київську міську прокуратуру надати належним чином засвідчену копію наказу керівника Київської міської прокуратури від 15.03.2021 №24 "Про організацію проведення приймання-передачі справ, документів та майна від Київської місцевої прокуратури №1 міста Києва до Голосіївської окружної прокуратури міста Києва" та докази його виконання, а також належним чином засвідчений витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
21.04.2021 від Київської міської прокуратури на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 надійшли наступні документи: наказ Генерального прокурора від 09.12.2020 №578 "Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію та можуть міститися в документах органів прокуратури України" та відповідний Перелік.
В судове засідання, яке відбулося 21.04.2021 з`явилися прокурор та представники відповідачів, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.
Розглянувши клопотання Голосіївської окружної прокуратури міста Києва, яке викладене у письмових пояснень (арк. справи 219-220 том №3) про залучення до участі у справі правонаступника позивача (Київської місцевої прокуратури №1) - на Голосіївську окружну прокуратуру міста Києва, судова колегія дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи вищезгадане клопотання обґрунтоване тим, що відповідно до вимог наказу Генерального прокурора від 17.02.2021 №2ш, у зв`язку з утворенням з 15.03.2021 окружних прокуратур і припиненням діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур, внесено зміни до структур і штатних розписів обласних прокуратур. Зокрема, виключено у структурі та штатному розписі Київської місцевої прокуратури - Київську місцеву прокуратуру №1 та встановлено у структурі та штатному розписі замість Київської місцевої прокуратури №1 - Голосіївську окружну прокуратуру міста Києва.
Виходячи зі змісту частин першої та другої ст. 52 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.
Враховуючи викладене, перевіривши наявні матеріали справи, обговоривши доводи клопотання Голосіївської окружної прокуратури міста Києва про заміну учасника справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вказаного клопотання та, здійснення заміни Київської місцевої прокуратури №1 її правонаступником - Голосіївською окружною прокуратурою міста Києва.
Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора та представників відповідачів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
На підставі протоколу № 1 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан Холдинг" від 12.09.2016 та акту приймання-передачі нерухомого майна, що вноситься до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан Холдинг" від 13.09.2016, який підписаний Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан Холдинг" та ОСОБА_1 до статутного капіталу було передано нежитлові будівлі літ. "Б", "В", "Г", загальною площею 53,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 09.09.2016, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитнянським В.А, зареєстрованим в реєстрі за №1094.
Нежитлові будівлі літ. "Б", "В", "Г", загальною площею 53,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, 13.09.2016 року зареєстровані на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан Холдинг", що підтверджується наявним в матеріалах справи інформацією з Державного у речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно(номер запису про право власності: 16402393).
Рішення Київської міської ради VIІ сесії VІІІ скликання №103/6154 від 20.11.2018 "Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Титан Холдинг" земельної ділянки для будівництва та експлуатації житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на АДРЕСА_1", відповідно до статей 9, 83, 93, 120, 123, 124 Земельного кодексу України, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, Київська міська рада вирішила:
1.Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "Титан Холдинг" для будівництва та експлуатації житлового будинку з вбудовано-прибудинковими приміщеннями на АДРЕСА_1 (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, код КВЦПЗ - 02.10, заява ДУ №72046-003218587-031-03 від 14.09.2018, справа Д-8134).
2. Передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Титан Холдинг", за умови виконання пункту 3 цього рішення, в оренду на 25 років земельну ділянку площею 0,2083 га (кадастровий номер 8000000000:79:336:007, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-8000817852018) для будівництва та експлуатації житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями на АДРЕСА_1 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно (відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.09.2016 №16402393).
На підставі вищезазначеного рішення 19.12.2018 року між Київською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Титан Холдинг" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М. та зареєстровано в реєстрі за №1378.
Відповідно до п.2.1 вищезазначеного договору об`єктом оренди є земельна ділянка з наступними характеристиками: кадастровий номер 8000000000:79:336:007; місце розташування - АДРЕСА_1; цільове призначення - 02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; вид використання - для будівництва та експлуатації житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями. Розмір (площа) - 0,2083 га.
В обґрунтування позовних вимог перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури №1 посилався на те, що вищезазначене рішення Київської міської ради прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, всупереч інтересам держави та територіальної громади. 
Зокрема, спірним рішенням Київська міська рада, в порушення ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України відвела відповідачу-2 під нове будівництво земельну ділянку комунальної форми власності без проведення земельних торгів, чим порушила законодавчо встановлений порядок відведення землі фізичним та юридичним особам та позбавила територіальну громаду міста можливості отримання коштів за аукціоном та наповнення бюджету міста.
Також, за твердженням прокурора, всупереч вимог чинного законодавства, без належного обґрунтування Київська міська рада надала в оренду ТОВ "Титан Холдинг" земельну ділянку неспівмірно більшою площею, яка понад 38 разів перевищує площу розташованого на ній майна.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 в позові відмовлено повністю.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла наступних висновків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1 - 3 частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
На необхідності обґрунтування прокурором наявності підстав для представництва наголосила Велика Палата Верховного Суду й у постанові від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, зазначивши, що системне тлумачення абзацу 1 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Водночас у розумінні положень пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
Враховуючи, що повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц зазначено, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази про вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.
Позов у справі, судове рішення в якій переглядається, подано прокурором в інтересах держави, а позовні вимоги із посиланнями на положення статей 124, 134, 135 Земельного кодексу України, статей 203, 215 Цивільного кодексу України і статей 23 Закону України "Про прокуратуру" та 53 Господарського процесуального кодексу України обґрунтовано тим, що приймаючи оскаржуване рішення та укладаючи спірні договори, Київська міська рада порушила норми чинного законодавства.
Відповідно прокурор у позовній заяві вказав, що він пред`явив даний позов в інтересах держави, враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель (Держгеокадастр), однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду.
Також прокурор у письмових поясненнях посилається на те, що Держгеокадастр не наділений повноваженнями на звернення до суду з позовами про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування та визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, отже даний позов заявлено прокурором як позивачем правомірно.
Колегія суддів щодо зазначених доводів прокурора зазначає таке.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Згідно зі статтею 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.
За змістом статті 2 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" серед основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.
Відповідно до частини першої статті 5 цього ж Закону державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.
Водночас відповідно до статті 15-2 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 №482 доповнено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 "Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру", підпунктами 25-1 - 25-10 щодо повноважень цього центрального органу виконавчої влади в частині здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх форм власності.
Згідно з пунктом 25-1 Положення Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.
Наведене свідчить, що органи Держгеокадастру можуть виконувати, зокрема, дві абсолютно різних функції, а саме: 1) функцію розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності; 2) функцію органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.
Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції та зазначено вище, спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, право розпорядження якою належить територіальній громаді в особі Київської міської ради. 
Таким чином, Держгеокадастр у цьому разі не наділений повноваженнями щодо звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.
Однак, вищенаведене залишилось поза увагою місцевого господарського суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 вказала, що господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, в якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності (пункт 42 постанови). У випадку звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі компетентного органу фактичним позивачем є держава, і саме вона набуває процесуальної дієздатності та є учасником справи (пункт 51 постанови).
У постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (пункти 45, 47 постанови).
Аналогічні правові позиції викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 18.08.2020 у справі № 914/1844/18, від 08.12.2020 у справі № 908/1664/19.
Крім того, у пункті 38 постанови від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру"; див. також висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 (пункти 77-83)).
Подібні за змістом правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 922/708/19, від 08.12.2020 у справі № 908/1664/19.
Враховуючи вищевикладене, прокурор у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", мав до подання позову звернутись до Ради для надання можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Лише після невжиття заходів реагування у розумний строк з боку вказаного органу або немотивованої відмови вжити такі заходи є достатнім аргументом для підтвердження бездіяльності такого органу, що дає підстави прокурору для звернення з позовом до суду в інтересах держави.
Однак, місцевим господарським судом не встановлено, а прокурором не доведено дотримання порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема щодо звернення до уповноваженого органу із повідомленням про наявність підстав для подання позову до суду, а відтак відсутні підстави стверджувати, що захист інтересів територіальної громади не здійснює або неналежним чином здійснює орган місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати, і в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (залишення позову без розгляду).
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у даному випадку прокурор не підтвердив підстав для представництва інтересів держави на момент звернення до суду позовом, що виключає розгляд заявленого у цій справі позову по суті, до чого помилково вдався суд першої інстанції у даній справі внаслідок неправильного застосування норм статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Аналогічна правова позиція сформована Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 19.01.2021 у справі №925/1133/18, від 24.02.2021 у справі № 905/1241/15, від 17.03.2021 у справі № 913/299/18, у справі № 910/8737/19 від 08.04.2021.
З огляду на викладене вище (зокрема, висновки колегії суддів щодо наявності окремої самостійної підстави для залишення позову без розгляду), судова колегія не надає оцінку та не аналізує доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі.
Враховуючи межі апеляційного розгляду в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №910/5550/19 підлягає скасуванню, позов у даній справі - залишенню без розгляду з урахуванням положення статей 131-1 Конституції України, ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", усталеної судової практики щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, сформованої, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 922/708/19, від 08.12.2020 у справі № 908/1664/19.
Керуючись ст.ст. 129, 226, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської міської прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №910/5550/19 -  скасувати.
Позов Голосіївської окружної прокуратури міста Києва залишити без розгляду.
Матеріали справи №910/5550/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 25.05.2021 після виходу суддів із відпусток.

Головуючий суддя                                                            І.А. Іоннікова 

Судді                                                                                Т.І. Разіна

                                                                                К.В. Тарасенко