У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
26 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 208/6224/14-ц
провадження № 61-5336 ск 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,     Стрільчука В. А.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                   від 02 лютого 2021 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» про заміну сторони у виконавчому листі та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа до виконання в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
 
В с т а н о в и в:
Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 09 червня 2006 року № 8/2006/840-К/1000-А у розмірі 5 620,75 доларів США та 307 154,34 грн.
04 березня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» було укладено договір № GL2N79737 про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «ФК «Омега Фактор» набуло всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно кредитного договору від 09 червня              2006 року № 8/2006/840-К/1000-А.
У червні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор») звернулося до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому листі та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року задоволено заяву                     ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор», а саме, замінено стягувача з                 ПАТ «Комерційний банк «Надра» на ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» та поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення Заводського районного суду                              м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року по цивільній справі № 208/6224/14-ц.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року - без змін.
29 березня 2021 року  ОСОБА_1  надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Заводського районного суду                      м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року.
 
У касаційній скарзі заявник  просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року в частині задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» про заміну стягувача, поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчих листів, і у цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви; скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року в частині відмови в задоволенні апеляційної скарги, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не мали законних підстав замінювати сторону у виконавчому листі та поновлювати строк для пред`явлення його до виконання, оскільки заявником не доведено поважних та об`єктивних обставин для задоволення його заяви.
 
Дослідивши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Таким чином, ухвала суду першої інстанції в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, як процесуальний документ, що може бути оскаржений, передбачена пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України, який відсутній у зазначеному переліку, а отже це судове рішення не підлягає касаційному оскарженню в цій частині. 
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Тобто, відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України не передбачено право для сторони у справі або іншої відповідної особи на оскарження в касаційному порядку постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому ця постанова не підлягає касаційному оскарженню в цій частині.
 
Таким чином, ухвала Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року в частині поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа не оскаржується.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Задовольняючи заяву ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що рішення суду по цивільній справі № 208/6224/14-ц до теперішнього часу не виконане, заборгованість залишається непогашеною, у зв`язку з чим у заявника виникла необхідність звернутися до органів Державної виконавчої служби щодо примусового виконання рішення як правонаступника стягувача. Однак, виконавчі листи по справі у стягувача та у його правонаступника відсутні, і не можуть бути пред`явлені до виконання на даний час через сплив строків, так як ТОВ «ФК «Омега Фактор» набуло право вимоги лише 04 березня 2020 року. За таких обставин звернення ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор», зокрема, про заміну сторони у виконавчому листі підлягало задоволенню.
 
Верховний Суд погоджується із відповідними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленим судами на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором                                          № 8/2006/840-К/1000-А від 09 червня 2006 року у розмірі 5 620,75 доларів США та 307 154,34 грн.
04 березня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» було укладено договір № GL2N79737 про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «ФК «Омега Фактор» набуло всіх прав кредитора за кредитними операціями, переданими йому згідно кредитного договору від 09 червня                2006 року № 8/2006/840-К/1000-А.
Відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і правонаступництва.
 
Частинами першою та другою статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
 
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
При такій заміні кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. 
 
Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
 
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
 
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржниками, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
 
За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження». 
Зважаючи на те, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження і неможливість виконати рішення суду призведе до порушення прав                          ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор», гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про заміну сторони у виконавчому листі є законним та обґрунтованим, оскільки після набрання рішенням суду законної сили змінився стягувач, а тому не замінивши такого стягувача, рішення залишиться невиконаним, оскільки правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Зазначені у касаційній скарзі інші аргументи, в частині оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо вимоги, зокрема, про заміну сторони у виконавчих листах, Верховний Суд також вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вони зводяться до незгоди з обставинами, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, в частині оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій щодо вимог про заміну сторони у виконавчих листах, вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.
 
У зв`язку із вищезазначеним, Верховний Суд вважає, що відсутні правові та фактичні підстави для скасування ухвали Заводського районного суду                        м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року, в частині вимоги про заміну сторони у виконавчому листі.
 
У відповідності до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частинами четвертою-шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду                      м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року в справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фактор» про заміну сторони у виконавчому листі та поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

                                                                                                                        С. О. Карпенко 

В. А. Стрільчук