Ухвала
31 березня 2021 року
м. Київ
справа № 572/1443/17
провадження № 61-3955св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи: Сарненська міська рада Рівненської області, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області, 
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року у складі судді Слободянюка Б. К. та на постанову Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у складі колегії суддів: Хилевич С. В., 
Боймиструк С. В., Гордійчук С. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , треті особи: Сарненська міська рада Рівненської області, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом забезпечення права безперешкодного доступу та зобов`язання знести самовільно здійснену добудову до житлового будинку. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 листопада 1993 року, виданого Сарненською міською радою народних депутатів, ОСОБА_1 (на той час прізвище позивача - ОСОБА_3 ) разом із сином ОСОБА_4 набула право спільної сумісної власності на квартиру 
АДРЕСА_1 . 
Відповідно до рішення виконавчого комітету Сарненської міської ради народних депутатів від 19 січня 1994 року № 98 між ОСОБА_1   і ОСОБА_5 як власником суміжної квартири АДРЕСА_2 було поділено присадибну земельну ділянку. За цим рішенням ОСОБА_1 відведено у користування земельну ділянку площею 461 кв. м, а ОСОБА_5 - 
729 кв. м. При цьому зобов`язано відділ Сарненської міської ради народних депутатів по земельних питаннях відвести зазначені ділянки у натурі за раніше складеною схемою, що є додатком до рішення від 19 січня 1994 року № 98.
27 січня 1994 року на підставі вказаного рішення завідувачем земельним відділом Сарненської міської ради народних депутатів було складено акт про винесення меж земельної ділянки в натурі, де позивачу виділено ділянку площею 461 кв. м, яка її прийняла та встановлені на ній межові знаки, що засвідчила своїм підписом.
Рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради народних депутатів від 30 квітня 1998 року № 219 позивачу передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку площею 0, 0437 га на АДРЕСА_3 для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, якою вона користується з 1992 року.
Відповідно до акта про винесення меж земельної ділянки в натурі 
від 27 січня 1994 року було встановлено огорожу по межі, що забезпечило рівноцінне і безперешкодне користування обома власниками земельною ділянкою.
Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла ОСОБА_2 , яка поселилася у квартирі АДРЕСА_2 , знищила існуючу по межі земельних ділянок огорожу і заперечує та заважає встановленню нової огорожі.
Крім того, ОСОБА_2 без достатніх правових підстав здійснила добудову до належної їй частини житлового будинку, яка створює перешкоди у користуванні належною їй квартирою 
АДРЕСА_1 .
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року позов задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою розміром 0,0437 га на АДРЕСА_1 шляхом відновлення раніше встановленої огорожі згідно з межами розподілу ділянок, визначених актом від 27 січня 1994 року № 90 про внесення меж земельної ділянки в натурі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись із зазначеним рішенням у частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання знести самовільно здійснену добудову до житлового будинку, позивач ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
Рішення Сарненського районного суду від 25 вересня 2019 року переглядалося у межах відмови у задоволенні позову в частині знесення самовільно збудованої ОСОБА_2 добудови до житлового будинку. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалося, а тому апеляційним судом не переглядалося.
Постановою  Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2020 року рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову про зобов`язання знести самовільно здійснену добудову до житлового будинку залишено без змін.
28 лютого 2020 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року та на постанову Рівненського апеляційного суду від 21 січня 
2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення раніше встановленої огорожі згідно з межами розподілу ділянок, визначених актом від 27 січня 1994 року № 90 про внесення меж земельної ділянки в натурі, та закрити провадження у справі в цій частині позовних вимог на підставі частини першої статті 255 ЦПК України. В частині позовних вимог про  зобов`язання знести самовільно здійснену добудову до житлового будинку оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року відкрито провадження у справі та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
Листом судді від 30 вересня 2020 року повторно витребувано матеріали справи з Сарненського районного суду Рівненської області.
У жовтні 2020 року справа № 572/1443/17 надійшла до Верховного Суду.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у цій справі, з урахуванням доводів касаційної скарги та з аналізу доданих до неї матеріалів, Верховний Суд виходив із необхідності дотримання права особи на доступ до суду, недопущення створення перешкод скаржнику у доступі до правосуддя та дотримання принципу формування єдиної правозастосовчої практики. 
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 
(далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.
Однією з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судовий захист.
Разом із тим, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження з огляду на наступне.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Згідно зі статтею 17 ЦПК Україниучасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 389 ЦПК Україниучасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.
Процесуальний закон визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на касаційне оскарження судового рішення, а також встановлює спеціальний порядок такого оскарження, зокрема, в касаційному порядку рішення суду першої інстанції може бути оскаржене лише після його перегляду в апеляційному порядку.
У справі, що переглядається, встановлено, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою розміром 0,0437 га на АДРЕСА_1 шляхом відновлення раніше встановленої огорожі згідно з межами розподілу ділянок, визначених актом від 27 січня 1994 року № 90 про внесення меж земельної ділянки в натурі. 
У задоволенні решти позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеним рішенням у частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання знести самовільно здійснену добудову до житлового будинку, позивач ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
Рішення Сарненського районного суду від 25 вересня 2019 року переглядалося у межах відмови у задоволенні позову в частині знесення самовільно збудованої ОСОБА_2 добудови до житлового будинку. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалося, а тому апеляційним судом не переглядалося.
Постановою  Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2020 року рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову про зобов`язання знести самовільно здійснену добудову до житлового будинку залишено без змін.
Отже,  ОСОБА_2 не скористалася своїм процесуальним правом на звернення до суду з апеляційною скаргою з метою оскарження рішення суду першої інстанції.
Разом із тим, касаційна скарга подана ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2020 року саме в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою.
У статті 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яким визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави, визначено систему судів загальної юрисдикції. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Таким чином, правова конструкція «суд, встановлений законом» стосується ще й таких аспектів, як механізм правового регулювання у сфері судоустрою та правомірність діяльності суду у процесі здійснення своїх повноважень.
Колегія суддів звертає увагу на те, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. 
Суд касаційної інстанції не має права перевіряти законність судового рішення щодо осіб, які касаційну скаргу на таке судове рішення не подавали.
Таким чином, рішення суду першої інстанції, яке не оскаржувалося в апеляційному порядку, не може бути переглянуте у касаційному порядку. 
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, ухвалах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 752/4838/15, 
від 22 лютого 2021 року у справі № 209/2730/19.
З огляду на зазначене, звернення  ОСОБА_2 з касаційною скаргою на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язанняне чинити перешкод у користуванні земельною ділянкоює передчасним, оскільки без перегляду в апеляційному порядку таке рішення оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Суд касаційної інстанції в межах відкритого касаційного провадження, встановивши, що касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, має процесуальну можливість зробити висновок про закриття касаційного провадження на підставі статті 389 ЦПК України.
Таким чином, рішення Сарненського районного суду Рівненської області
від 25 вересня 2019 року не підлягає оскарженню в касаційному порядку, оскільки не переглядалося в частині позовної вимоги про зобов`язанняне чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою  в апеляційному порядку, а тому здійснення касаційного розгляду є неможливим, у зв`язку з чим відкрите ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2020 року підлягає закриттю.
Керуючись статтями 389, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 вересня 
2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 21 січня 2020 року закрити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     А. А. Калараш
 
Є. В. Петров
 
О. С. Ткачук