ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2021 року	Львів	Справа № 380/11600/20 пров. № А/857/7742/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
за участі секретаря судового засідання      Стельмаха П.П.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніко-Експо» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року (головуючого судді Сидор Н.Т., ухвалену в порядку письмового провадження в м. Львів) про забезпечення позову у справі №380/11600/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий Львів» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» звернулося до суду з позовними вимогами до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку в якій просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 1137 від 13.06.2019 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТзОВ «ФК «Новий Львів», яким анульовано Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Новий Львів» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», видану розпорядженням Нацкомфінпослуг № 203 від 22.05.2012 та інформація щодо якої актуалізована в Державному реєстрі фінансових установ відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг №162 від 26.01.2017, зобов`язати Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку внести Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий Львів» до Державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів та реєстру професійних учасників ринку цінних паперів.
21.12.2020 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову в якій просить:
- зупинити дію розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 1137 від 13.06.2019 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТзОВ «ФК «Новий Львів», яким анульовано Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Новий Львів» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме па управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», видану розпорядженням Нацкомфінпослуг № 203 від 22.05.2012 та інформація щодо якої актуалізована в Державному реєстрі фінансових установ відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг №162 від 26.01.2017;
- заборонити Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку вчиняти будь-які дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів та реєстру професійних учасників ринку цінних паперів відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий Львів» про анулювання ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів);
- зупинити дію розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 1137 від 13.06.2019 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТзОВ «ФК «Новий Львів» шляхом видалення на час розгляду справи, з комплексної інформаційної системи, розташованими за адресами: https://www.nssmc.gov.ua/fmansovi-ustanovv/#tab-2, а саме: записи про виключення з реєстру та записи про анулювання ліцензії на підставі оскаржуваного розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 1137 від 13.06.2019 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТзОВ «ФК «Новий Львів».
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 забезпечено позов. Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 1137 від 13.06.2019 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТзОВ «ФК «Новий Львів», яким анульовано Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Новий Львів» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», видану розпорядженням Нацкомфінпослуг № 203 від 22.05.2012 та інформація щодо якої актуалізована в Державному реєстрі фінансових установ відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг №162 від 26.01.2017. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції ТзОВ «Юніко-Експо» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та прийняти нову, про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта Шпак В.В. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив ухвалу скасувати та прийняти нову, про відмову в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Представник позивача Лазор А.О. проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Представник Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку Семків М.М. вказала щодо вирішення апеляційної скарги на розсуд суду.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки позивач не оскаржує ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні частини вимог заяви про забезпечення позову, а тому ухвала суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1137 від 13.06.2019 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТзОВ «ФК «Новий Львів», анульовано Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Новий Львів» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», видану розпорядженням Нацкомфінпослуг № 203 від 22.05.2012.
ТзОВ «Фінансова компанія «Новий Львів» звернулося до суду щодо визнання протиправним та скасування розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 1137 від 13.06.2019 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТзОВ «ФК «Новий Львів», яким анульовано Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Новий Львів» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», видану розпорядженням Нацкомфінпослуг № 203 від 22.05.2012 та інформація щодо якої актуалізована в Державному реєстрі фінансових установ відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг №162 від 26.01.2017, зобов`язання Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку внести Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новий Львів» до Державного реєстру фінансових установ, які надають фінансові послуги на ринку цінних паперів та реєстру професійних учасників ринку цінних паперів.
Також до суду подано заяву позивачем про забезпечення позову.
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про її часткову обґрунтованість.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частин 1, 2 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно частини 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
Суд зауважує, що за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Аналіз норм чинного законодавства свідчить, що заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Факт наявності визначених обставин має підтверджуватись певними доказами.
Вирішуючи питання про доцільність вжиття заходів щодо забезпечення позову при розгляді цього спору, суд виходить з того, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майнові інтереси та/або права позивача будуть погіршені, порушені і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, їх необхідно буде відновити шляхом вчинення певних дій.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТзОВ «ФК «Новий Львів», як документу, що декларує право суб`єкта господарювання на виконання певних робіт, а фактично цим зупиняється виконання робіт підприємства, може спричинити значні фінансові збитки, оскільки внаслідок анулювання ліцензій на провадження діяльності товариство буде позбавлено можливості виконувати свої договірні зобов`язання, що у свою чергу завдаватиме шкоди іншим суб`єктам господарювання. Крім того, це зумовить звільнення працівників, оскільки подальша виплата заробітної плати стане неможливою.
Щодо оцінки доцільність забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 1137 від 13.06.2019 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТзОВ «ФК «Новий Львів», яким анульовано Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Новий Львів» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», видану розпорядженням Нацкомфінпослуг № 203 від 22.05.2012 та інформація щодо якої актуалізована в Державному реєстрі фінансових установ відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг №162 від 26.01.2017, колегія суддів враховує, що такий захід забезпечення позову відповідає предмету позову.
Також при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, та робить висновок про те, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії оскаржуваного розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, буде мати наслідком збереження існуючого становища позивача до розгляду справи по суті.
Колегія суддів дійшла висновку, що наведені обґрунтування є достатніми підтвердженнями того, що невжиття заходу забезпечення позову у спосіб зупинення дії розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 1137 від 13.06.2019 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТзОВ «ФК «Новий Львів», яким анульовано Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Новий Львів» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою правомірно не встановлював законність чи протиправність розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, № 1137 від 13.06.2019 «Про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) ТзОВ «ФК «Новий Львів» в цілому, а тільки забезпечив позов до вирішення справи по суті, а наведені обґрунтування апелянта зводяться до порушення, які він вважає позивач допустив по суті спору, який як вказували сторони в судовому засіданні апеляційного суду ще не вирішений.
Вжиття заходу забезпечення позову судом не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі, а зупинення дії розпорядження № 1137 від 13.06.2019, винесеного відповідачем носить тимчасовий характер, не скасовує його, а спрямоване на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову та недопущення настання негативних наслідків для позивача, а також інших осіб.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018 у справі № 804/2789/17 (провадження № К/9901/25286/18).
При цьому суд враховує Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, відповідно до яких рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Крім того, заходи забезпечення адміністративного позову щодо зупинення дії оскаржуваного рішення, про вжиття котрих у заяві просить позивач, відповідають предмету позову, водночас, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, оскільки факт правомірності чи протиправності винесення оскаржуваного рішення відповідача буде встановлено під час повного, всебічного і об`єктивного розгляду в судовому засіданні з аналізом всіх обставин справи.
Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні «Пантелеєнко проти України» від 29 червня 2006 року зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні «Дорани проти Ірландії» від 31.07.2003 Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у вищевказаних рішеннях Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
Враховуючи вищевказані норми законодавства та практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що наведені позивачем підстави є необхідними, оскільки свідчать про обґрунтованість і адекватність вимог заявника в частині задоволеної судом щодо забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніко-Експо» – залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року про забезпечення позову у справі №380/11600/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк
Повний текст постанови складено 05.05.2021