ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 743/1782/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Сташків В.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Ткаченка В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора взвода №2 роти №2 батальйона Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департамента патрульної поліції Горової Надії Борисівни про визнання протиправними дій та скасування постанови, за апеляційною скаргою Інспектора взвода №2 роти №2 батальйона Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департамента патрульної поліції Горової Надії Борисівни на рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:
21 грудня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Інспектора взвода №2 роти №2 батальйона Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департамента патрульної поліції Горової Надії Борисівни (далі - відповідач, Інспектор Горова Н.Б.) про визнання протиправними дій та скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11 грудня 2020 року він здійснював нерегулярні перевезення пасажирів, а тому не повинен був мати схеми руху та розклад маршрута. 
Рішенням Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2021 року позов задоволено частково. Скасовано постанову , а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито. В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції розглянуто справу до неналежного відповідача, що не може бути виправлено судом апеляційної інстанції. Також наголошує, що позивач не заперечує факта керування транспортним засобом без погодженого органами Національної поліції маршруту та розкладу руху, а стверджує, що не повинен їх мати оскільки здійснює нерегулярні перевезення. Натомість в матеріалах справи містяться докази на підтвердження факта здійснення позивачем саме регулярних пасажирських перевезень. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з наступних підстав.
Судом установлено, що 11 грудня 2020 року відповідачем складено постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено штраф у розмірі 340 грн 00 коп. за порушення пункта 2.1 (г) Правил дорожнього руху України, а саме: здійснював перевезення пасажирів маршрутом «ЧЕРНІГІВ-РІПКИ», без погодженої з уповноваженим підрозділом Національної поліції схеми руху. 
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та уважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 травня 2010 року №278, який встановлює вимоги до паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, процедуру розроблення, погодження та затвердження таких паспортів, не передбачає погодження з органами Національної поліції схем автобусних маршрутів та розкладу руху автобусів. 
Не оцінюючи рішення місцевого суду по суті позовних вимог, колегія суддів уважає за необхідне надати оцінку суб`єктному складу учасників даного спору.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).
Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.
Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
Відповідно до частини 4 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються  Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Згідно із статтею 222 цього Кодексу  Органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, передбачені частинами 1, 2 і 3 статті 140 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Пунктом 3 частини 1 статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення        передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи)        про        накладення адміністративного стягнення, постанову по        справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному  Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених  статтею 140 КУпАП    посадові особи відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органа Національної поліції.
Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями    статті 222 КУпАП    покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею    140.
Використання у зазначеній вище нормі формулювань «від імені органів Національної поліції», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-24420  КУпАП», використаний у частині 2 статті 255 КУпАП,    вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному    Кодексом адміністративного судочинства України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
При цьому, зміст  статті 288 КУпАП    щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків суду апеляційної інстанції про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не посадова особа.
Поряд з цим, орган Національної поліції, в якому працює Інспектом Горова Н.Б., до участі у справі в якості належного відповідача залучений не був.
Відтак, позовні вимоги заявлено та вирішено до неналежної особи, яка має відповідати за даним позовом. 
Відповідно до положень частини 3 та 4 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
Частинами 6 та 7 означеної правової норми передбачено, що після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку, а заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Між тим, Ріпкінський районний суд Чернігівської області наведених вимог процесуального закона не дотримався. 
Оскільки у апеляційного суду відсутні повноваження направляти справу до суду першої інстанції на новий розгляд, колегія суддів приходить до висновку, що правильним процесуальним наслідком за даних обставин є скасування рішення суду першої інстанції  та відмова в задоволенні позову.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26 грудня 2019 року у справі N 724/716/16, 17 червня 2020 року у справі N 127/6881/17 та від 17 вересня 2020 року у справі №742/2298/17. 
Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 33, 34, 243, 286, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Інспектора взвода №2 роти №2 батальйона Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департамента патрульної поліції Горової Надії Борисівни задовольнити.
Рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 18 лютого 2021 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька