Ухвала
20травня 2021 року
м. Київ
справа № 638/11232/18
провадження № 61-7089ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 березня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в Харківській області про відшкодування матеріальної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Управління поліції охорони в Харківській області про відшкодування матеріальної шкоди.
Позов мотивовано тим, що 27 березня 2012 року між Управлінням Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та ОСОБА_1 було укладено договір про спостереження за допомогою пунктів централізованого спостереження Державної служби охорони за станом засобів сигналізації, що встановлені у житлових приміщеннях громадян, з реагуванням груп затримання Державної служби охорони при надходженні сигналу «ТРИВОГА» та їх технічне обслуговування. Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26 січня 2016 року було затверджено перелік органів поліції охорони, які є правонаступниками Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, відповідно до якого правонаступником сторони договору є Управління поліції охорони в Харківській області. Зазначали, що в ніч з 8 на 9 липня 
2017 року в період часу з 00 год. 28 хв. до 08 год. 10 хв., у належну 
ОСОБА_1 квартиру, що знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 , проникли сторонні особи, в результаті чого було виявлено викрадення майна у великих розмірах, що завдало великої шкоди ОСОБА_1 та членам її родини. На підставі викладеного вважає, що відповідачем було неналежним чином виконані свої обов`язки, передбачені договором та в порушення умов цього договору не забезпечено централізовану охорону квартири.
Враховуючи викладене, заявники просили визнати дії співробітників Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області неправомірними; стягнути з Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_3 169 533 грн 49 коп., на користь 
ОСОБА_2 - 37 817 грн 60 коп., а всього 207 351 грн 09 коп. матеріальної шкоди.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова за клопотанням представника позивачів закрито провадження у справі в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 34 444 грн 27 коп.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 
2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 17 березня 2021 року, відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 у задоволенні позову.
У квітні 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку 
 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  подали касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 17 березня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення їхнього позову.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
У вказаній справі ціна позову становить 172 906 грн 82 коп., яка станом 
на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).
Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, належить до категорії малозначних.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України 
суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 24 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду 
від 17 березня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в Харківській області про відшкодування матеріальної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                   О. С. Ткачук
 
       А. А. Калараш
 
       Є. В. Петров