ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року	Львів	Справа № 300/3457/20 пров. № А/857/5045/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Панікар І.В., 
час ухвалення рішення - не зазначено, 
місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ, 
дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність, що полягає у відмові у нарахуванні та виплаті заборгованості по пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 за період з 07 вересня 2017 року по 06 вересня 2018 року, та зобов`язати нарахувати та виплатити заборгованість по пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 за період з 07 вересня 2017 року по 06 вересня 2018 року.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 0940/1618/18, зокрема, зобов`язано Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 07 вересня 2018 року, враховуючи період роботи за Списком № 2 з 20 вересня 1983 року по 10 вересня 1986 року на посадах майстра та виконроба в будівельно-монтажному управлінні № 5 тресту «Средазнефтегазмонтаж». Окрім того, Верховним Судом у липні 2019 року підтверджено право позивача на зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 22 серпня 1992 року по 15 лютого 1995 року на посаді майстра будівельно-монтажного цеху. Позивач 9 років 3 місяці 14 днів пропрацював на посадах майстра по будівництву та виконроба, внаслідок чого, на думку позивача, при  досягненні 57-річного віку (тобто з 07 вересня 2017 року) набув право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Вказує на те, що після надходження до Надвірнянського ОУ ПФУ постанови Верховного Суду від 12 липня 2019 року, він очікував нарахування та виплати пенсії з 07 вересня 2017 року. Однак, в зв`язку з тим, що з моменту надходження постанови Верховного Суду від 12 липня 2019 року пройшов певний час, а заборгованість по пенсії позивача за період з 07 вересня 2017 року по 06 вересня 2018 року так і не була повернута, 06 серпня 2020 року звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату йому пенсії з 07 вересня 2017 року. Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, листом від 28 серпня 2020 року за № 2530-2402/С-02/8-0900/20, повідомило, що відсутні підстави для призначення йому пенсії з 07 вересня 2017 року, оскільки згідно постанови Верховного Суду від 12 липня 2019 року у справі № 348/2182/16-а зобов`язано тільки врахувати позивачу період роботи з 25 жовтня 1988 року по 15 лютого 1995 року до пільгового стажу роботи за Списком № 2.   
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підставою початку проведення пенсійних виплат є призначення (перерахунок) пенсії або перехід з одного виду пенсії на інший. Водночас, заборгованість з виплати пенсій -  це  невиплачені  суми пенсій більш ніж за календарний місяць. Позивачу тільки з 07 вересня 2018 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, окрім того, позовні вимоги в даній справі не стосуються визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача щодо призначення пенсії та зобов`язання призначити пенсію з 07 вересня 2017 року, а охоплюють вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності, що полягає у відмові в нарахуванні та виплаті заборгованості по пенсії, а тому позовні вимоги є передчасними.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що наявність у позивача права на пенсію за вказаний період підтверджується рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2016 року у справі №348/2182/16-а та постановою Верховного Суду від 12 липня 2019 року у цій же справі. При зобов`язанні відповідача зарахувати пільговий стаж, без заявлення позивачем вимоги до суду про зобов`язання вчинити дії, а саме нарахувати та виплатити пенсію, Надвірнянське ОУ ПФУ та його правонаступник - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, не були позбавлені права прийняти рішення щодо такого нарахування та виплати пенсії позивачу за спірний період. Однак, суд першої інстанції, не бажаючи належним чином розібратись у справі, прийшов до висновку про те, що у даній справі відсутні підстави для здійснення правового аналізу щодо обґрунтованості відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, згідно Списку №2 з 07 вересня 2017 року, посилаючись виключно на те, що позивачем заявлено позовну вимогу про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому заборгованість по пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 за період з 07 вересня 2017 року по 06 вересня 2018 року.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що заява встановленого зразка від позивача на адресу пенсійного фонду не надходила, а рішення про відмову призначити пенсії з 07 вересня 2017 року - не приймалось, отже права позивача ніяким чином не порушені. На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року № 0940/1618/18 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV з 07 вересня 2018 року, оскільки так зазначено у вказаному рішенні.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін(у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області і з 07 вересня 2018 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Позивач, 06 серпня 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 07 вересня 2017 року (а.с.25-26).
За результатом розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, листом від 28 серпня 2020 року за № 2530-2402/С-02/8-0900/20, повідомило, що законних підстав для призначення пенсії з 07 вересня 2017 року немає, оскільки постановою Надвірнянського районного суду від 22 грудня 2016 року у справі № 348/2182/16-а, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12 липня 2019 року, зобов`язано Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області тільки включити позивачу до пільгового стажу період роботи з 22 серпня 1992 року по 15 лютого 1995 року на посаді майстра будівельно-монтажного цеху, яка передбачена Списком № 2. На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 0940/1618/18 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком (робота за Списком № 2) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07 вересня 2018 року з врахуванням періодів роботи за Списком № 2 з 20 вересня 1983 року по 10 вересня 1986 року. Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 з 07 вересня 2018 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до  Закону № 1058-IV з урахуванням страхового стажу 40 років 9 місяців (в тому числі робота за Списком № 2 - 9 років 3 місяці, коефіцієнт стажу становив - 0,40750) та заробітної плати за період з 01 липня 2000 року по 31 серпня 2018 року (згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу), коефіцієнт стажу становив 4,15228 (а.с.27).
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
Згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг визначено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно із ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
Як слідує з матеріалів справи, вперше за призначенням пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 позивач звернувся 30 серпня 2016 року, проте йому відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки даний стаж не підтверджений.
Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу позивач оскаржив його до суду.
Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2016 року у справі № 348/2182/16-а, визнано неправомірними дії Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 до його пільгового стажу за Списком № 2 період з 22 серпня 1992 року 15 лютого 1995 року. Зобов`язано Надвірнянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області включити до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 22 серпня 1992 року 15 лютого 1995 року на посаді майстер будівельно-монтажного цеху, яка передбачена Списком № 2. В іншій частині позову відмовлено. 
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року апеляційну скаргу Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задоволено. Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 12 липня 2019 року у справі № 348/2182/16-а, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року - скасовано. Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2016 року залишено в силі (а.с.20-24).
Матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виконано рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2016 року. До пільгового стажу ОСОБА_1 зараховано період роботи з 22 серпня 1992 року по 15 лютого 1995 року на посаді майстер будівельно-монтажного цеху. 
Також, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 0940/1618/18, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано відмову Надвірнянського об`єднаного управління пенсійного фонду України Івано-Франківської області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 протиправною. Зобов`язано Надвірнянське об`єднане управління пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 07 вересня 2018 року - з наступного дня після досягнення пенсійного віку, враховуючи період роботи ОСОБА_1 за Списком №2 з 20 вересня 1983 року по 10 вересня 1986 року на посадах майстра та виконроба в будівельно-монтажному управлінні №5 тресту «Средазнефтегазмонтаж»(а.с.16-19).
Вказане рішення суду набрало законної сили 27 грудня 2018 року, згідно ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Як встановлено судом першої інстанції, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 0940/1618/18, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону № 1058-IV з 07 вересня 2018 року з врахуванням періодів роботи за Списком № 2 з 20 вересня 1983 року по 10 вересня 1986 року.
06 серпня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 07 вересня 2017 року.
Листом від 28 серпня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило позивача про те, що законних підстав для призначення йому пенсії з 07 вересня 2017 року немає, оскільки рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 0940/1618/18 зобов`язано  призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 07 вересня 2018 року.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, що полягає у відмові у нарахуванні та виплаті заборгованості по пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 за період з 07 вересня 2017 року по 06 вересня 2018 року, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити заборгованість по пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 за період з 07 вересня 2017 року по 06 вересня 2018 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, з вищенаведених судових рішень слідує, що право позивача на пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 підтверджено в судовому порядку.
Однак, колегія суддів зазначає, що з аналізу правових норм розділу VІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» слідує, що підставою початку проведення пенсійних виплат є призначення (перерахунок) пенсії або перехід з одного виду пенсії на інший. Також, заборгованість з виплати пенсій -  це  невиплачені суми пенсій більш ніж за календарний місяць.
Проте, в матеріалах справи відсутні та позивачем не долучено доказів того, що позивачу пенсія за віком на пільгових умовах по Списку № 2 у період з 07 вересня 2017 року по 06 вересня 2018 року була призначена.
Відповідно, заборгованість по виплаті пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 позивачу за період з 07 вересня 2017 року по 06 вересня 2018 року також відсутня.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачу тільки з 07 вересня 2018 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2, то вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності, що полягає у відмові в нарахуванні та виплаті заборгованості по пенсії є передчасними.
Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно із ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі   Порядок № 22-1).
Відповідно до п. 1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Згідно із п. 4.1 зазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
З системного аналізу наведених норм можна дійти висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку, за результатом розгляду яких пенсійний орган приймає відповідне рішення.
Колегія суддів аналізуючи заяву позивача від 06 серпня 2020 року встановила, що ОСОБА_1 не звертався до пенсійного органу із заявою встановленого зразка про призначення пенсії, як це передбачено ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а подана позивачем заява є довільної форми (письмове звернення). 
Відтак Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не приймало рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії.
Натомість відносини, які склалися між сторонами у цій справі, унормовані положеннями   Закону України «Про звернення громадян», згідно з якими відповідачем було надано письмову відповідь листом №2530-2402/С-02/8-0900/20 від 28 серпня 2020 року.
З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідь пенсійного органу не є рішенням у розумінні ч. 2   ст. 2 КАС України   та не порушує права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся.
Аналогічна правова позиція у справах з подібними правовідносинами міститься у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року(справа № 636/863/17), від 12 вересня 2019 року(справа № 158/1226/16-а).
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі № 300/3457/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 12 травня 2021 року.