ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року
м. Київ
справа №380/932/20
адміністративне провадження №К/9901/6420/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді: Губської О.А.,  
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,  
розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 380/932/20
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, третя особа на стороні відповідача - керівник апарату Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області про скасування розпоряджень і наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року (колегія суддів: головуючий суддя Матковська З.М., судді Кузьмич С.М., Шавель Р.М.),  
ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. Позивач звернулася до суду з позовом до Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, третя особа на стороні відповідача - керівник апарату Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області, у якому із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила:
1.1. визнати протиправним та скасувати розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 30.10.2019 №374 «Про впорядкування структури районної державної адміністрації та введення в дію штатних розписів» в частині затвердження граничної чисельності сектору Державного реєстру виборців та кількості штатних посад сектору Державного реєстру виборців; 
1.2. визнати протиправним та скасувати розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 23.12.2019 №452 «Про затвердження та введення в дію з 01.01.2020 штатних розписів апарату та структурних підрозділів Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області» в частині затвердження кількості штатних посад відділу Державного реєстру виборців;
1.3. визнати протиправним та скасувати наказ Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області від 26.12.2019 №173 К-1 про звільнення позивача з посади головного спеціаліста Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації; 
1.4. поновити позивача на посаді головного спеціаліста Державного реєстру виборців апарату Дрогобицької районної державної адміністрації; 
1.5. стягнути з Дрогобицької районної державної адміністрації на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. 
1.6. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, оскаржуване розпорядження про її звільнення не відповідає законодавчим підставам припинення державної служби, вважає своє звільнення незаконним, в зв`язку із порушенням встановлених трудовим законодавством гарантій для працівників та порушенням порядку звільнення.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
2. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року позов задоволено частково. 
2.1. Визнано протиправним та скасовано наказ Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області від 26.12.2019 №173 К-1 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста Державного реєстру виборців апарату Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області. 
2.2. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного спеціаліста Державного реєстру виборців апарату Дрогобицької районної державної адміністрації з 01.01.2020. 
2.3. Стягнуто з Дрогобицької районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2020 по 04.08.2020 на суму 55636,56 грн.
2.4. У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування розпоряджень першого заступника голови Дрогобицької районної державної адміністрації від 30.10.2019 №374 «Про впорядкування структури районної державної адміністрації та введення в дію штатних розписів» в частині затвердження граничної чисельності сектору Державного реєстру виборців та кількості штатних посад сектору Державного реєстру виборців та від 23.12.2019 №452 «Про затвердження та введення в дію з 01.01.2020 штатних розписів апарату та структурних підрозділів Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області» в частині затвердження кількості штатних посад відділу Державного реєстру виборців відмовлено.
2.5. Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачу при звільненні не запропоновано усі наявні вакантні посади державної служби та не враховано її переважне право на залишення на роботі.
3. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
3.1. Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з помилковості протилежних висновків суду першої інстанції та неповного дослідження та врахування ним фактичних обставин, що мають значення для вирішення цієї справи. 
ІІІ. Касаційне оскарження
4. Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернулася з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
4.1. Підставою звернення з касаційною скаргою позивач зазначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).
4.2. На обґрунтування підстав оскарження зазначає про те, що суд апеляційної інстанції на підставі одних і тих самих доказів помилково дійшов іншого висновку, який є протилежним до висновку суду першої інстанції.
4.3. Також вказує про те, що, на її думку, висновки суду апеляційної інстанції суперечать твердженням відповідача про те, що у зв`язку з масовим вивільненням з роботи неможливо було запропонувати всім вакантну посаду головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи та що ним не порівнювалась продуктивність праці і кваліфікація працівників, а також інформації, наведеній у протоколі №1 від 23.12.2019 та в акті інспекційного відвідування від 04.12.2020. Вважає, що суд апеляційної інстанції самостійно встановив, о позивач не мала переважного права залишення на роботі, чим перебрав на себе повноваження відповідача щодо цього і встановив у судовому рішенні, що позивач мала нижчу, ніж всі інші працівники кваліфікацію і продуктивність праці.
4.4. Окрім цього, скаржник висловлює свою незгоду з висновком суду апеляційної інстанції щодо того, що порівняння рівня кваліфікації і продуктивності праці слід вважати об??єктивним між працівниками одного і того ж структурного підрозділу/одиниці.
4.5. Вважає, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції повинен був урахувати висновки Верховного Суду, викладені у рішеннях у справах №814/1852/16, №826/7069/16, №820/1783/16, №815/3565/17, №761/25605/17, №2а-9821/11/2670, №807/2366/15, №824/240/16, №826/6141/17, №809/2894/13-ц, №818/572/16, щодо порядку проведення роботодавцем порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, визначення переважного права залишення на роботі.
4.6. За цих обставин, позивач зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції правил статей 42, 49-2 КЗпП України, у зв?язку з чим суд неправильно встановив фактичні обставини справи та дійшов помилкових висновків щодо дотримання відповідачем процедури звільнення позивача з роботи та існування підстав для її звільнення.
5. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу позивача, за змістом якого висловив свої доводи, якими заперечив проти висловлених у скарзі обґрунтувань щодо помилковості висновків суду апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Додатково відповідач зазначив, що позивач відповідно до вимог чинного законодавства, а також висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах попереджена не пізніше як за два місяці про наступне звільнення та одночасно їй повідомлено про відсутність будь-яких вакантних посад в адміністрації на час такого попередження. Такі посади були відсутні у відповідача і на день звільнення позивача, а посади державного реєстратора прав на нерухоме майно та головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи не могли бути їй запропоновані, оскільки остання не відповідає кваліфікаційним вимогам щодо першої посади та не має професійної підготовки та професійних компетентностей щодо другої посади. Додав, що на посаду головного спеціаліста керівник апарату скористався своїм правом оголошення конкурсу, у якому позивач взяла участь, однак не перемогла. Крім цього, вказана посада, як і решта вивільнюваних посад, з 01.01.2020 року у апараті відповідача відсутня.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
6.  ОСОБА_1 з 06.11.2009 перебувала на публічній службі в Дрогобицькій районній державній адміністрації Львівської області на посаді головного спеціаліста відділу Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації.
7. 06.11.2009 позивач прийняла присягу державного службовця та 07.12.2009 їй присвоєно 15 ранг державного службовця, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.
8. Розпорядженням від 24.06.2016 №3-К-1 позивачу присвоєно 8 ранг державного службовця категорії «В» посад.
9. Згідно із розпорядженням Дрогобицької районної державної адміністрації № 374 від 30.10.2019 «Про впорядкування структури Дрогобицької районної державної адміністрації», зокрема його пунктом 3, затверджено граничну чисельність працівників апарату, управлінь, відділів та інших структурних підрозділів Дрогобицької районної державної адміністрації.
10. 30.10.2019 позивач ознайомлена з прийнятим розпорядженням голови Дрогобицької районної державної адміністрації № 374 від 30.10.2019 «Про впорядкування структури Дрогобицької районної державної адміністрації» щодо наступного її вивільнення відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та статті 40 КЗпП. 
11. Згідно із розпорядженням Дрогобицької районної державної адміністрації №1366/5/5-19 від 21.11.2019 «Про внесення змін до розпорядження голови Дрогобицької районної державної адміністрації від 30.10.2019 № 1214/5/5-19» додаток до розпорядження від 30.10.2019 № 1214/5/5-19 викладено у новій редакції.
12. Розпорядженням Дрогобицької районної державної адміністрації №432 від 11.12.2019 «Про внесення змін у розпорядження від 30.10.2019 №374«Про впорядкування структури Дрогобицької районної державної адміністрації» внесено зміни у розпорядження від 30.10.2019 №374 з 01.01.2020 в структурі апарату районної державної адміністрації, але залишено в структурі - відділ ведення Державного реєстру виборців.
13. Розпорядженням Дрогобицької районної державної адміністрації від 23.12.2019 «Про затвердження та введення в дію з 01.01.2020 штатних розписів апарату та структурних підрозділів Дрогобицької районної державної адміністрації на 2020рік» затверджено структуру та штатну чисельність апарату та структурних підрозділів Дрогобицької районної державної адміністрації.
14. 26.12.2019 Дрогобицькою районною державною адміністрацією Львівської області видано наказ №173-к-1 «Про звільнення ОСОБА_1 », згідно із яким з посиланням на розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації № 374 від 30.10.2019 «Про впорядкування структури Дрогобицької районної державної адміністрації», розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 11.12.2019 №432 «Про внесення змін у розпорядження від 30.10.2019 №374«Про впорядкування структури Дрогобицької районної державної адміністрації»», розпорядження першого заступника голови райдержадміністрації від 23.12.2019 №452 «Про затвердження та введення в дію з 01.01.2020 штатних розписів апарату та структурних підрозділів Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області на 2020рік» позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації у зв`язку зі скороченням штату відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
15. У день звільнення з позивачем проведено повний розрахунок та виплачено заробітну плату і вихідну допомогу у розмірі двох розмірів середньомісячної заробітної плати. 
16. Вважаючи вказані розпорядження, наказ та своє звільнення протиправними, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
17. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18. Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
19. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
20. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях; та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу».
21. Відповідно до приписів статті 1 цього Закону у редакції чинній, на момент повідомлення позивача про зміну істотних умов праці або наступне звільнення, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.
22. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
23. Частинами другою та третьою статті 5 цього Закону передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
24. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
25. Підстави припинення державної служби визначено статтею 83 Закону, відповідно до пункту 4 частини 1 якої, державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.
26. Відповідно до положень статті 87 цього ж Закону, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, серед іншого, є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
27. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.
28. Відповідно до абзацу 3 статті 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. 
29. Підстави припинення трудового договору визначені статтею 36 КЗпП України, до яких віднесено, зокрема, ініціативу власника або уповноваженого ним органу.
30. Згідно із приписами пункту 1 абзацу 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
31. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
32. Статтею 42 даного Кодексу також передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
33. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, серед інших, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
34. Питання забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників врегульовано главою ІІІ-А КЗпП України. 
35. Згідно зі статтею 49-2 Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
36. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
37. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
38. Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

VI. Позиція Верховного Суду          
39. Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та/або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
40. Отже, перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
41. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
41.1. Підставою для відкриття касаційного провадження в цій справі стало посилання позивача на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).
42. Суди попередніх інстанцій встановили, що спірні правовідносини виникли у зв?язку із тим, що, на думку позивача, відповідач протиправно та без наявних для цього правових підстав прийняв наказ про її звільнення з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
43. Своє звільнення позивач вважає протиправним, оскільки, за її переконанням, під час такого звільнення відповідач повинен був на підставі результатів здійсненого ним порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників а з урахуванням наявного, на її думку, у неї переважного права залишення на роботі запропонувати їй іншу посаду та залишити її на роботі.
44. Аналізуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також вирішуючи питання щодо правильності їх застосування судом апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначає таке. 
45. Передусім Верховний Суд зазначає, що у касаційному порядку позивач оскаржує рішення суду апеляційної інстанції, яким скасовано рішення суду першої інстанції про часткове задоволення вимог її позову.
46. Тобто, фактично позивач не погоджується з відмовою у задоволенні її вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області від 26.12.2019 №173 К-1 про її звільнення, а також відмову у задоволенні похідних від вказаної вимог про поновлення її на посаді та стягнення на її користь середнього заробітку.  
47. Отже, рішення суду апеляційної інстанції підлягає касаційному перегляду виключно в межах означених позовних вимог та з урахуванням підстав, з яких відкрито касаційне провадження, а саме: застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
48. З огляду на це Верховний Суд враховує таке.
49. В обґрунтування підстави касаційного оскарження позивач вказує на висновки Верховного Суду, викладені у рішеннях у справах №814/1852/16, №826/7069/16, №820/1783/16, №815/3565/17, №761/25605/17, №2а-9821/11/2670, №807/2366/15, №824/240/16, №826/6141/17, №809/2894/13-ц, №818/572/16.
50. Частиною п?ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
51. Водночас, Верховний Суд наголошує, що системний аналіз норм адміністративного процесуального законодавства свідчить, що під час вирішення справ суди враховують не будь-які висновки Верховного Суду, а ті, які висловлені Судом  у подібних правовідносинах.
52. За висновками Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (див. постанови від 27  березня 2018  року у справі №  910/17999/16; 25  квітня 2018  року у справі №  910/24257/16).
53. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови від 16  травня 2018  року у справі №  910/5394/15-г; 19  червня 2018  року у справі №  922/2383/16; 12  грудня 2018  року у справі №  2-3007/11; 16  січня 2019  року у справі №757/31606/15-ц; 19  травня 2020  року у справі №  910/719/19).
54. Втім, висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник у поданій до Суду касаційній скарзі, у справі №814/1852/16 стосувались питання поновлення на роботі поліцейського, звільненого у 2016 році, №826/7069/16 - щодо прокурора, звільненого у 2016 році, №820/1783/16 - щодо працівника ДФС, звільненого у 2016 році, №815/3565/17 - працівника ДФС, звільненого у 2017 році, №761/25605/17 -   працівника Національного музею історії України, звільненого у 2017 році, справа стосовно якого розглядалась за правилами ЦПК України, №2а-9821/11/2670 - працівника Апарату Ради національної безпеки і оборони України, звільненого у 2011 році, №807/2366/15 - начальника управління-начальника відділу фінансово-економічної та кадрової роботи управління освіти районної адміністрації, звільненого у 2015 році, №824/240/16 - працівника прокуратури, звільненого у 2016 році, №826/6141/17 - щодо прокурора, звільненого у 2017 році, №809/2894/13-ц - щодо працівника ДФС, звільненого у 2013 році, №818/572/16 - щодо працівника ПФУ, звільненого у 2016 році.
55. Водночас, у справі, яка переглядається Верховним Судом у касаційному порядку позивач звільнена з посади головного спеціаліста Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації у 2019 році.
56. Таким чином суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм (зокрема, час, місце, підстави виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин) у цій справі та наведених у касаційній скарзі справах є різними.
57. Отже, дослідивши зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності з урахуванням обставин кожної конкретної зазначеної справи, Верховний Суд резюмує, про помилковість означених доводів касаційної скарги, оскільки висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними.
58. З урахуванням цього Верховний Суд доходить висновку про безпідставність доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
59. Крім іншого, Верховний Суд також враховує, що обставини впорядкування структури Дрогобицької районної державної адміністрації та затвердження і введення в дію з 01.01.2020 нових штатних розписів апарату та структурних підрозділів Дрогобицької районної державної адміністрації, якими затверджено структуру та штатну чисельність апарату та структурних підрозділів Дрогобицької районної державної адміністрації у межах цієї справи не оспорюються. 
60. Суди попередніх інстанцій встановили, що згідно із додатком до розпорядження Дрогобицької РДА від 23.12.2019р. №452 в результаті внесених до штатної чисельності відповідача змін її зменшено до 82 одиниць.
61. Обставини зменшення штатної чисельності та скорочення штату у межах цього спору учасники справи не оспорюють. 
62. Також Верховний Суд враховує, що під час розгляду цієї справи суди встановили, що 30.10.2019 року позивача ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП, пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», яке відбудеться 31.12.2019 року та одночасно повідомлено про те, що станом на 30.10.2019 року відсутні будь-які вакантні посади у Дрогобицькій районній державній адміністрації.
63. При цьому суди попередніх інстанцій встановили, що у відповідача були наявні дві вакантні посади державної служби, а саме: державного реєстратора прав на нерухоме майно райдержадміністрації та головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи апарату адміністрації і ОСОБА_1 не запропоновано жодної із зазначених вакантних посад.
64. Суд апеляційної інстанції визнав такі дії відповідача правомірними.
65. Верховний Суд погоджується з вказаним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
66. Суд апеляційної інстанції встановив, що посада державного реєстратора прав на нерухоме майно позивачу не могла пропонуватись з огляду на те, що позивач не відповідає Кваліфікаційним вимогам до державного реєстратора, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2015 року №2790/5 ( в редакції наказу Міністерства юстиції України від 04.11.2019 року №3388/5), а саме: у позивача відсутній стаж роботи у сфері права не менше трьох років або на посаді державного реєстратора чи і виконання функцій державного реєстратора не менше одного року; успішне проходження спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в порядку здійснення контролю, визначеному Кабінетом Міністрів України.
67. Щодо посади головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи апарату райдержадміністрації, то суд апеляційної інстанції правильно врахував, що державний службовець може бути переведений на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей, а проведення конкурсу здійснюється відповідно до визначених в установленому законом порядку вимог до професійної компетентності кандидата на зайняття вакантної посади державної служби за результатами оцінювання його особистих досягнень, знань, умінь і навичок, моральних і ділових якостей для належного виконання посадових обов`язків.
68. Суд апеляційної інстанції встановив, що вивільнення працівників райдержадміністрації було масовим і у зв`язку з неможливістю всім державним службовцям пропонувати цю вакантну посаду (яка, між іншим,  виникла не на момент попередження про наступне вивільнення та не на момент фактичного звільнення позивача 31.12.2019 року), у зв`язку із чим для визначення кандидата на зайняття вакантної посади головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи апарату Дрогобицької райдержадміністрації керівник апарату відповідача в межах повноважень визначених статтею 17 Закону України «Про державну службу» скористався своїх правом оголосити конкурс.
69. Позивач ОСОБА_1 подала документи для участі у конкурсі, однак не перемогла в ньому, оскільки набрала меншу кількість балів. Своїм правом на оскарження рішення конкурсної комісії чи оскарження наказу керівника апарату про визначення переможця цього конкурсу позивач не скористалась.
70. Крім цього, суд апеляційної інстанції встановив, що посада головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи апарату Дрогобицької райдержадміністрації позивачу не була запропонована, оскільки з 01.01.2020 року згідно з розпорядженнями Дрогобицької районної державної адміністрації від 30 жовтня 2019 року №374 «Про впорядкування структури районної державної адміністрації та введення в дію штатних розписів», від 11 грудня 2019 року №432 «Про внесення змін у розпорядження від 30 жовтня 2019 року №374 «Про впорядкування структури районної державної адміністрації та введення в дію штатних розписів», від 23 грудня 2019 року № 452 «Про затвердження та введення в дію з 1 січня 2020 року штатних розписів апарату та структурних підрозділів Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області на 2020 рік» відсутня, оскільки з 01.01.2020 року скорочена.
71. З 01.01.2020 р. створена посада головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи сектору з питань цивільного захисту, оборонної і мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами Дрогобицької райдержадміністрації, тобто з 01.01.2020 року утворена нова посада головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи у відповідному секторі, а не в апараті райдержадміністрації, за якою передбачено інші посадові обов`язки, визначені посадовою інструкцією (виконання функцій з оборонної, мобілізаційної роботи та взаємодії з правоохоронними органами, які не було визначено у посадовій інструкції попереднього працівника.)
72. Крім цього, суд апеляційної інстанції встановив, що позивач не мала доступу до державної таємниці, не мала досвіду у сфері мобілізаційної підготовки, про що свідчать записи в її трудовій книжці та особовій картці, а тому не володіла спеціальним законодавством, що унеможливило запропонувати їй цю посаду з метою переведення для належного виконання обов`язків з питань оборонної та мобілізаційної підготовки.
73. Крім цього, Верховний Суд враховує встановлені судом апеляційної інстанції та досліджені обставини щодо того, що для визначення переважного права працівників на залишення на роботі, розпорядженням районної державної адміністрації від 01.11.2019 року №385 створено комісію щодо визначення переважного права залишення на роботі працівників апарату та структурних підрозділів (без статусу юридичної особи) Дрогобицької РДА.
74. Підтвердженням та доказом проведення аналізу (порівняння) продуктивності праці та кваліфікації працівників апарату та структурних підрозділів відповідача є Протокол № 1 засідання комісії щодо визначення переважного права залишення на роботі працівників апарату та структурних підрозділів (без статусу юридичної особи) Дрогобицької РДА, відповідно до якого членами комісії враховувались наступні критерії: обмеження на звільнення згідно статей 184, 186-1 КЗпП України, стаж загальний та державної служби, категорія/ранг, наявність дисциплінарних стягнень за останній рік, наявність заохочень, підвищення кваліфікації, наявність нагород, рівень освіти, накази про преміювання за високі показники у роботі, відпустки без збереження заробітної плати, тимчасова непрацездатність, обсяг, значимість і якість виконуваної роботи, характеристика-відгук безпосереднього керівника.
75. Також суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що  підтвердженням дотримання відповідачем правил статті 42 КЗпП України щодо врахування переважного права позивача на залишення на роботі є акт інспекційного відвідування ( невиїзного інспектування), юридичної особи, яка використовує найману працю від 04.02.2020р. №ЛВ0296/20212/АВ, у якому в переліку питань, що вивчались під час інспекційного відвідування напроти пункту 3.64 «При скороченні чисельності чи штату працівників враховується переважне право на залишення на роботі» проставлена позначка «так».
76. Наведене, свідчить про правильність висновку суду апеляційної інстанції про те, що у спірних правовідносинах орган призначення не мав об`єктивної можливості запропонувати вакансії роботи, яку позивач могла б виконувати з урахуванням її фахової освіти, професійних знань і спеціальності, здобутої кваліфікації і отриманого досвіду за відповідним видом функціональних обов`язків.
77. Отже, враховуючи масове вивільнення працівників, відсутність вільних посад, які могли бути їй запропоновані, в сукупності з рештою встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, Верховний Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про необґрунтованість доводів позивача щодо неправомірності її звільнення та незабезпечення роботою на іншій посаді.
78. При цьому суд апеляційної інстанції правильно зауважив, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику, який підлягає скороченню, роботу, яка відповідає його кваліфікації, або будь-яку іншу вільну вакансію, не є безумовним, та залежить від фактичної наявності таких вакансій і у спірному випадку відсутність вакантних посад, на які може претендувати позивач, зумовлена значним скороченням чисельності штатних одиниць, масовим вивільненням працівників.
79. Крім цього, Верховний Суд акцентує увагу, що визначеними законодавством, що регулює спірні правовідносини, правилами ( у відповідній редакції) передбачено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу. Отже, законодавчо визначено лише таку можливість державного службовця, реалізація якої залежить від наявності певних необхідних умов. При цьому, законодавством не покладено на роботодавця безальтернативного обов?язку щодо такого переведення працівника.   
80 Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що наказ Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області від 26.12.2019 №173 К-1 про звільнення позивача з посади головного спеціаліста Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації винесено відповідачем з урахуванням усіх обставин, обґрунтовано, та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення її вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
81. Також суд апеляційної інстанції правильно встановив, що оскаржуваний наказ відповідача відповідає критеріям, визначеним статтею 2 КАС України.
82. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення цих вимог позивача та обґрунтовано скасував протилежне рішення суду першої інстанції.
83. За цих обставини Верховний Суд вважає безпідставними протилежні доводи касаційної скарги щодо вказаних обставин.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги.
84. Отже, доводи касаційної скарги, які були підставою відкриття касаційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду та не спростовують висновки суду апеляційної інстанції по суті справи, і не приймаються Судом як належні.
85. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду  апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судовому рішенні повно і всебічно з?ясовані обставини в адміністративній справі, що стосуються предмету спору, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
86. Крім цього, у контексті оцінки решти доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
87. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, оскільки за правилами Кодексу адміністративного судочинства України об?єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
88. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
89. За змістом частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
90. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
VIІ. Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:          
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року залишити без задоволення.
2.          Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     О. А. Губська

Судді                                                                                                 М.В. Білак

                                                                                          О.В. Калашнікова