КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 362/338/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8622/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Цукуров В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И 
 
10 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Махлай Л.Д., Кирилюк Г.М.
                  при секретарі - Лащевській Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за  заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року, 
 
встановив:
у січні 2021 року заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , яким просила заборонити йому перебувати в місці її проживання та наближатись на відстань менше 50 метрів до місця її роботи протягом 6 місяців, посилаючись на те, що вона із ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі і він чинить над нею та їх спільною донькою домашнє насильство. Також заявник просила направити відповідне рішення до Білоцерківського відділення поліції Головного управління Національної поліції у Київській області та Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік. 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року заяву було задоволено частково, видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на три місяці із забороною перебувати у місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та наближатись на відстань менше 50 метрів до місця роботи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .   
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким заяву залишити без задоволення, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків обставинам справи.
У відзиві на апеляційну скаргу заявник просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення заявника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник посилалась на те, що вони з ОСОБА_2 з 09 березня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначала, що станом на момент звернення до суду триває судовий розгляд її позовної заяви про розірвання шлюбу, а з літа 2020 року шлюбні відносини фактично припинені. Заявник вказувала, ОСОБА_2 чинить над нею фізичне, психологічне та економічне насильство, внаслідок чого вона неодноразово зверталась до поліції. Враховуючи те, що заінтересована особа ОСОБА_2 завдавав їй тілесних ушкоджень, без її відома зняв грошові кошти з її карток, а також погрожував фізичною розправою та відібранням у неї дитини, заявник просила суд винести щодо ОСОБА_2 обмежувальний припис, яким заборонити йому перебувати у місці її проживання та наближатись до місця її роботи.  
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року заяву було задоволено частково, видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на три місяці із забороною перебувати у місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та наближатись на відстань менше 50 метрів до місця роботи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .   
Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявником були надані достатні докази на підтвердження викладених обставин, які не були спростовані заінтересованою особою, а тому з урахуванням поведінки ОСОБА_2 в ході судового розгляду вирішив видати обмежувальний припис строком на три місяці. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 1, 3, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
 У своїй апеляційній скарзі заінтересована особа ОСОБА_2 посилався на те, що заявником не доведено вчинення ним домашнього насильства, оскільки до відповідальності його не притягнуто, а досудові розслідування тривають. Також скаржник зазначав, що заявник не довела, що проживає саме за тією адресою, за якою просить заборонити йому перебувати.   Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Так, при зверненні до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявником було надано довідку №11 від 31 грудня 2020 року, видану КУ Васильківської районної ради «Притулок для осіб, які постраждали від домашнього насильства та насильства за ознакою статі», зі змісту якою вбачається, що заявник з донькою з 23 вересня 2020 року перебувають у КУ Васильківської районної ради «Притулок для осіб які постраждали від домашнього насильства та насильства за ознакою статі». Підставою зарахування осіб до закладу вказано вчинення по відношенню ОСОБА_1 домашнього насильства з боку чоловіка (а.с.9).
Крім того, заявником було надано копії звернень до правоохоронних органів та витягів з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, зі змісту яких вбачається неодноразове звернення ОСОБА_1 з приводу чинення над нею домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , досудові розслідування за якими тривають.
Також матеріали справи містять Висновок експертного обстеження від 23 вересня 2020 року, з якого вбачається, що при судово-медичному обстеженні ОСОБА_1 виявлені садна в лобній області, в області нижньої щелепи, в поперековій області, синці у виличній області, за правим вухом, на шиї, на правій руці та поперековій області, що заподіяні тупими предметами та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Підрозділом дізнання Сквирського відділу поліції ГУНП в Київській області внесено відомості до ЄРДР, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020115260000080 від 24 вересня 2020 року, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 23 вересня 2020 року, в якій вказано, що її чоловік наніс її тілесні ушкодження. Дане правопорушення було кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України. За фактом викрадення грошей заявника також внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування (а.с.13-18).
Доводи апелянта про те, що заявником не доведено місце проживання спростовується матеріалами справи, оскільки заявником була надана копія договору найму (оренди) жилого приміщення від 16 грудня 2020 року, з якого вбачається, що заявник орендує будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-12). Доводів про те, яким чином обмеження скаржника у перебуванні за місцем проживання заявника порушує його права, апеляційна скарга не містить. Суд також звертає увагу на те, що питання про видачу обмежувального припису щодо місць перебування спільної доньки ОСОБА_1 не заявлялось, а ОСОБА_2 не позбавлений права та можливості вирішувати питання щодо встановлення графіку зустрічей з дитиною за участю органів опіки та піклування та служби у справах дітей та сім`ї. 
Доводи скаржника про те, що на момент розгляду справи про видачу обмежувального припису він не є та не був визнаний винним у вчиненні домашнього насильства, не заслуговують на увагу, оскільки, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій особи та прийняття стосовно неї рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
З урахуванням змісту вищевказаних правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.
Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.
Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 не було наведено обставин, за яких обмеження його у праві перебувати за місцем проживання та роботи заявника, призводить до порушення його прав.
Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Суд під час вирішення даної заяви надавав оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішив питання про дотримання прав та інтересів учасників справи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд встановив, чи піддавався заявник домашньому насильству та яким його формам, а також оцінив ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Крім того, оскаржуваним судовим рішенням було видано обмежувальний припис строком на три місяці, тобто на момент розгляду апеляційної скарги строк його дії сплив. 
Відповідно до  ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Враховуючи викладене, судом  першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд 
 
постановив: 
апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2021 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 10 червня 2021 року.
 
Головуючий                                                
 
Судді