ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року 
м. Черкаси

Справа № 695/2231/20		
Провадження № 22-ц/821/585/21		
Категорія: скарга на ухвалу 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.
за участю секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1   
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Черкаси  апеляційні скарги  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2021 року про забезпечення позову та додаткову ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2021 року (постановлених в приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Середи Л.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
7 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Авто-Світ» про зміну предмета позову про поділ майна подружжя та збільшення позовних вимог.
12 січня 2021 року представник ОСОБА_1 – адвокат Міщенко С.В. звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про забезпечення позову, у якій просив до вступу в законну силу рішення суду по даній справізастосувати захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «VOLVO V60» 2012 року випуску, (універсал-В він-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , заборонивши відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 його відчуження чи передачу третім особам будь-яким можливим способом, а також заборонивши відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чи будь-яким іншим особам, експлуатацію даного автомобіля, з поміщенням його у гараж за адресою реєстрації проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , а також заборонити державним реєстраторам та іншим ,уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, особам вчиняти будь-які реєстраційні дії з приводу реєстрації права власності щодо цього автомобіля.
Накласти арешт на належний ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу будинку від 12 лютого 2011 року, будинок, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 7110400000:07:003:0077 за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши ОСОБА_2 відчуження даного нерухомого майна будь-яким можливим способом, а також заборонити державним реєстраторам (чи іншим уповноваженим особам ) вчиняти будь-які реєстраційні дії з приводу реєстрації права власності (користування) щодо зазначеного майна.
Накласти арешт на належну ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 7110400000:07:003:0077, що знаходиться на за адресою: АДРЕСА_2 , на якій розташований будинок, належний ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу будинку від 12 лютого 2011 року, заборонивши ОСОБА_2 відчуження даного нерухомого майна будь-яким можливим способом, а також заборонити державним реєстраторам (чи іншим уповноваженим особам) вчиняти будь-які реєстраційні дії з приводу реєстрації права власності ( користування) щодо зазначеного майна.
В обґрунтування заявипредставник ОСОБА_1  – адвокат Міщенко С.В. посилався на те, що необхідність забезпечення позову обумовлено тим, що 19 вересня 2020 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ «ТД» АВТО-СВІТ», як з комісіонером, договір комісії №7826/20/002232, яким доручив комісіонеру продати вказаний автомобіль та за посередництвом зазначеного ТОВ, як комісіонера, згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №7828/20/002232 від 19 вересня 2020 року, без відому ОСОБА_1 та без її дозволу, здійснив відчуження спірного автомобіля відповідачці ОСОБА_3 за ціною продажу 10000,00 грн.
У зв`язку із зазначеним, вказує ОСОБА_1 , в порядку ст. 49 ЦПК України нею було подано заяву про зміну предмету позову про поділ майна подружжя та збільшення позовних вимог, в якій вона ставить питання про визнання недійсними договору комісії від 19 вересня 2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «ТД`АВТО-СВІТ» щодо зазначеного автомобіля, а також договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля з визнанням за нею права власності на 1/2 частину спірного автомобіля.
Водночас, зазначає заявниця, у зв`язку зі зміною власника автомобіля заходи забезпечення позову, які були вжиті згідно ухвали суду від 21 вересня 2020 року не в повному обсязі забезпечують позовні вимоги в їх остаточний редакції, тому, на думку заявника, враховуючи поведінку ОСОБА_2 та його дії, спрямовані на відчуження вказаного автомобіля, а також наявність об`єктивних підстав вважати, що ОСОБА_3 може продати спірний автомобіль чи вчинити інші дії спрямовані на його відчуження третім особам, або здійснення надмірної експлуатації автомобіля, що значно зменшить його товарну вартість, що не тільки утруднить виконання судового рішення, а й може призвести до втрати зазначеного автомобіля, виникла необхідність в забезпеченні позову в його уточненій редакції.
Окрім того, вказує ОСОБА_1 , вона має намір збільшити позовні вимоги за своїм позовом про поділ майна подружжя та включити до таких будинок, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 7110400000:07:003:0077, за адресою: АДРЕСА_2 , який також в силу вимог ст.62,60,70 СК України є об`єктом спільного майна подружжя і підлягає поділу між сторонами.
При цьому, враховуючи вказані обставини та поведінку відповідача, заявниця переконана, що ОСОБА_2 , як і у випадку з автомобілем, дізнавшись про її звернення з позовною заявою чи про подану нею заяву про доповнення позовних вимог, може здійснити негайне відчуження вказаного нерухомого майна, що утруднить, а то і зробить неможливим виконання рішення за вказаним цивільним позовом, тому у неї виникла необхідність для негайного звернення з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви щодо цього майна.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2021 року заяву – задоволено.
Накладено арешт на автомобіль марки «VOLVO V60 » 2012 року випуску, (універсал-В він-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , заборонивши відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 його відчуження чи передачу третім особам будь-яким можливим способом, а також заборонивши відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чи будь-яким іншим особам, експлуатацію даного автомобіля, з поміщенням його у гараж за адресою реєстрації проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , а також заборонити державним реєстраторам та іншим, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, особам вчиняти будь-які реєстраційні дії з приводу реєстрації права власності щодо цього автомобіля.
Накладено арешт на належний ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу будинку від 12 лютого 2011 року, будинок, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 7110400000:07:003:0077 за адресою: АДРЕСА_2 , заборонивши ОСОБА_2 відчуження даного нерухомого майна будь-яким можливим способом, а також заборони державним реєстраторам (чи іншим уповноваженим особам ) вчиняти будь-які реєстраційні дії з приводу реєстрації права власності (користування) щодо зазначеного майна.
Накладено арешт на належну ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 7110400000:07:003:0077, що знаходиться на за адресою: АДРЕСА_2 , на якій розташований будинок належний ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу будинку від 12 лютого 2011 року, заборонивши ОСОБА_2 відчуження даного нерухомого майна будь-яким можливим способом, а також заборони державним реєстраторам (чи іншим уповноваженим особам) вчиняти будь-які реєстраційні дії з приводу реєстрації права власності ( користування) щодо зазначеного майна.
Ухвала суду, зокрема, мотивована тим, що оскільки, між сторонами існує спір про поділ майна подружжя, згоди між сторонами не досягнуто, заявником доведені ризики порушення прав останньої як позивача по справі і відповідач ОСОБА_2 дійсно може розпорядитися на свій розсуд спірним майном, а тому є всі підстави вважати, що неприйняття заходів до забезпечення позову може утруднити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.
14 січня 2021 року представник ОСОБА_1 – адвокат Міщенко С.В. звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про постановлення додаткової ухвали, посилаючись на те, що в тексті ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2021 року, а саме у резолютивній частині, не вказано рік народження, РНОКПП (паспортні дані) відповідачів та їх місце проживання, а тому виникла необхідність у постановленні додаткової ухвали із зазначенням відомостей щодо відповідачів відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Додатковою ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2021 року резолютивну частину ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2021 року у цивільній справі за № 695/2231/20 викладено в новій редакції із зазначенням персональних даних та відомостей щодо місця проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
В апеляційній скарзі, поданій 19 лютого 2020 року, ОСОБА_3 , вважаючи ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2021 рокута додаткову ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2021 року незаконними, необґрунтованими,такими, що постановлені із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2021 рокута додаткову ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2021 року в частині накладення арешту на автомобіль марки «VOLVO V60» 2012 року випуску, (універсал-В він-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та заборони експлуатації даного автомобіля, з поміщенням його у гараж, постановивши нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Міщенка С.В. про забезпечення позову в частині накладення арешту на автомобіль марки «VOLVO V60» 2012 року випуску, (універсал-В він-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та заборони експлуатації даного автомобіля, з поміщенням його у гараж.
В апеляційній скарзі, зокрема, зазначено, що на момент постановлення оскаржуваних ухвал власником автомобіля «VOLVO V60» 2012 року випуску, (універсал-В він-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_3 і оскаржуваними ухвалами грубо порушується її право власності.
Крім того, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції мав здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника ОСОБА_1 щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості та співмірності заявленим позовним вимогам, проте в оскаржуваних ухвалах судом першої інстанції не наведено мотивів правомірності саме таких заходів, які визначив суд.
Крім того, на думку ОСОБА_3 , судом першої інстанції не наведено переконливого обґрунтування того, що невжиття вказаних ним заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим, в подальшому, виконання рішення суду.
В свою чергу, в апеляційній скарзі, поданій 19 лютого 2020 року, ОСОБА_2 , вважаючи ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2021 рокута додаткову ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2021 року незаконними, необґрунтованими,такими, що постановлені із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2021 рокута додаткову ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2021 року, постановивши нову ухвалу, якою повністю відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Міщенка С.В. про забезпечення позову.
В апеляційній скарзі, зокрема, зазначено, що на момент постановлення оскаржуваних ухвал, ОСОБА_2 вже не був власником автомобіля «VOLVO V60» 2012 року випуску, (універсал-В він-код НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
Крім того, накладаючи арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_2 , судом першої інстанції не встановлено наявність за даною адресою об`єкта нерухомого майна, оскільки даний будинок знесений повністю, а за вказаною адресою розпочато будівництво нового житлового будинку.
Також ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі зазначає, що питання про визнання спільною сумісною власністю та поділу земельної ділянки з кадастровим номером 7110400000:07:003:0077 за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 не ставить, а тому суд першої інстанції неправомірно застосував до вищезазначеної земельної ділянки даний захід забезпечення позову. Дана земельна ділянка була отримана ОСОБА_2 шляхом безоплатної приватизації, а тому не може бути визнана спільним сумісним майном подружжя.
30 березня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 – адвоката Міщенка С.В. на апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшов відзив, в якій представник позивачки, посилаючись на те, що апеляційні скаргиє безпідставними та необґрунтованими, просив апеляційні скарги ОСОБА_2  та ОСОБА_3   залишити без задоволення, а ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2021 рокута додаткову ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2021 року залишити без змін.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3  та ОСОБА_2 не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в пункту 1, пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція висловлена і у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі №367/246/18 (провадження №61-46301св18).
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Відповідно до заявлених позовних вимог, між сторонами існує спір щодо автомобіля марки «VOLVO V60» 2012 року випуску, (універсал-В він-код  НОМЕР_1 , д.н.з.  НОМЕР_2 та будинку, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 7110400000:07:003:0077, за адресою: АДРЕСА_2 .
Аналізуючи предмет позову, доводи заяви про забезпечення позову, враховуючи, що між сторонами існує спір про поділ майна подружжя, згоди між сторонами не досягнуто, звернувши увагу на те, що 19 вересня 2020 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ «ТД» АВТО-СВІТ», як з комісіонером, договір комісії №7826/20/002232, за умовами якого доручено комісіонеру продати вказаний автомобіль, який в свою чергу згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №7828/20/002232 від 19 вересня 2020 року, без відому ОСОБА_1 та без її дозволу, здійснив відчуження спірного автомобіля на користь ОСОБА_3 за ціною продажу 10000,00 грн., а також враховуючи обставини, які свідчать про вчинення відповідачем дій та наявність ризику того, що ОСОБА_2 дійсно може розпорядитися на свій розсуд спірним майном, суд першої інстанції вірно врахував доведеність існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду в разі задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.
Таким чином, суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову, дійшов до обґрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав і законних інтересів у разі задоволення позову.
Посилання скаржників  ОСОБА_3  та ОСОБА_2 в своїх апеляційних скаргах на те, що суд не взяв до уваги, що представником ОСОБА_1 – адвокатом Міщенком С.В. не було надано належних та допустимих доказів щодо фактичних власників та наявності спірного майна, відносно якого заявниця просить вжити заходи, є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим, в подальшому, виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Інші доводи апеляційних скарг  ОСОБА_3  та ОСОБА_2 суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлені у справі ухвали є законними та обґрунтованими і підстав для їх зміни чи скасування за наведеними у скаргах доводами не вбачає.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 374 та статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2021 року та додаткову ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2021 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – залишити без задоволення.
Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 січня 2021 року та додаткову ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 січня 2021 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                          О.В. Карпенко

Судді                 Л.В. Нерушак

               Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 14 квітня 2021 року/