ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/4016/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,      
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.11.2020 ( суддя першої інстанції Стовбур А.Ю.) в адміністративній справі №280/4016/20 за позовом   ОСОБА_1   до  Міністерства оборони України про визнання протиправною відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, скасування пункту протоколу та зобов`язання вчинити дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом  до Міністерства оборони України, в якій позивач просив: 
визнати протиправною відмову відповідача в призначенні військовослужбовцю строкової військової служби, позивачу, одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закони України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року №2011-ХII;
скасувати пункт 17 протоколу засідання комісії відповідача з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 4 від 15 січня 2020 року, яким було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу;
зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 16 Закони України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у відповідності до Порядку призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження службу військовому резерві затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року у зв`язку з встановленням позивачу другої групи інвалідності в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2017 році йому встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії. У зв`язку із зазначеним позивач у встановленому законодавством порядку звернувся через уповноважений орган до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, однак позитивного результату за наслідками розгляду заяви не отримав. Позивач вказує на те, що оскільки інвалідність настала внаслідок виконання ним обов`язків військової служби, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому IІ групи інвалідності. Просить позов задовольнити.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.11.2020 у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач  проти апеляційної скарги заперечила, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що  Позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 12.04.1983 по 27.05.1985, у період з 11.04.1984 по 12.04.1985 проходив службу на території Республіки Афганістан, що підтверджується військовим квитком ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 та довідкою Бердянського об`єднаного військового комісаріату №40 від 26.07.2017.
Протоколом Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв 05.10.2017 №2638 встановлено, що захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 (ішемічна хвороба серця, стенозуючий атеросклероз коронарних артерій, гіпертонічна хвороба ІІІ стадії, дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст., помірна церебральна конвекстильна атрофія з частковою сенсо-моторною афазією, легким когнітивним зниженням)  пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
З довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 31.10.2017 серія АВ №0840019 вбачається, що позивачу первинно встановлено ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.
07.08.2018 позивачу повторно встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 07.08.2018 серія АВ №1015399.
Протоколом Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 05.08.2019 №2152, встановлено, що мінно-вибухова травма (контузія-1985) колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , яка ускладнилась розвитком наслідків перенесенної ЗЧМТ (контузії) у вигляді захворювань позивача, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Позивач з метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності внаслідок травм, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, звернувся до відповідача через Запорізькій обласний військовий комісаріат із відповідною заявою від 30.11.2019 та копіями необхідних документів.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.01.2020 №4, а саме: пункт 17, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги громадянину ОСОБА_1 , якого з 27.05.1985 звільнено зі строкової військової служби та 31.10.2017 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, оскільки інвалідність встановлено понад тримісячний термін, після звільнення зі служби.
Позивач, вважаючи вищевказане рішення Міністерства оборони України протиправним, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII  (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частини дев`ятої  статті 16-3 Закону №2011-ХІІ  порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті  16-2  та пункту 9 статті  16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, законодавством визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (жовтень 2017 року), а саме  Закон № 2011-ХІІ, в редакції  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII, яка діє з 1 січня 2017 року, та Порядок №975.Згідно з частиною першою  статті 16 Закону № 2011-ХІІ  одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Отже, одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою лише тим особам, які за цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 6 частини другої  статті 16 Закону № 2011-ХІІ  передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Отже, цією нормою встановлено особливий порядок правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, тобто є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги таким особам, зокрема:
- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;
-  визначений час настання інвалідності - при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;
-  відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві.
Аналогічний підхід закріплено Порядком №975.
Так, відповідно до підпункту 3 пункту 6 вказаного Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.
Цією ж нормою визначено розмір такої допомоги при дотриманні особливих критеріїв для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги.
На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що пунктом 6 частини другої  статті 16 Закону № 2011-ХІІ  (в редакції чинній з 1 січня 2017 року) для військовослужбовців строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право цих осіб на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції  ст.16 Закону №2011-ХІІ  після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві не виникає.
З аналізу вищезазначених норм законодавства слідує, що особа, яка проходила строкову військову службу чи військові збори та отримала інвалідність, має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі, якщо  інвалідність було встановлено під час проходження служби або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення.
Матеріалами справи встановлено, що позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 12.04.1983 по 27.05.1985, у період з 11.04.1984 по 12.04.1985 проходив службу на території Республіки Афганістан, що підтверджується військовим квитком ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 та довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №40 від 26.07.2017.
З довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 31.10.2017 серія АВ №0840019 вбачається, що позивачу первинно встановлено ІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.
07.08.2018 позивачу повторно встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 07.08.2018 серія АВ №1015399.
Отже, суд першої інстанції цілком обґрунтовано вказав на те, що приписами  ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка діяла на час встановлення інвалідності позивача, не передбачалось отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.
Аналогійний правовий висновок щодо застосування норм права наведено Верховним Судом у постановах від 07.02.2020 у справі № 0640/4206/18, від 20.11.2018 у справі № 750/5074/17, від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18, від 21.11.2019 у справі № 2040/5602/18, від 25.04.2019 у справі № 806/2508/18.
Відповідно до ч.5  ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином,  статтею 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка діяла на час встановлення інвалідності позивача, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.
З огляду на зазначене, колегія суддів наголошує, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом засідання комісії від 15.01.2020 року № 4 прийнято в порядку, у спосіб та в межах наданих  законом  повноважень та підстави для скасування пункт 17 протоколу  відсутні.
Згідно ч. 2  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ч. 1  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Отже, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.    
Керуючись ст. ст.  311,  315,  321,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення     Запорізького окружного адміністративного суду від 18.11.2020 в адміністративній справі №280/4016/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення  складено 02 квітня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва