20.04.21
22-ц/812/621/21
Провадження № 22-ц/812/621/21         

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року                                                     м. Миколаїв
                                                                                  справа № 471/617/20
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого Тищук Н.О.,
       суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В., 
       із секретарем Пасечнюком І.П.
розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на рішення Братського районного суду Миколаївської області, ухвалене 21 січня 2021 року суддею Скарницькою І.Б., в приміщенні цього ж суду, (повне рішення складено 26 січня 2021 року), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору –
ОСОБА_4 
про стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Цього ж дня подав аналогічний позов до ОСОБА_3 . 
Ухвалами Братського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у цивільних справах. 
Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 8 жовтня 2020 року справи об`єднано в одне провадження та залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 .
Позивач зазначав, що є пенсіонером, отримує малу пенсію, інших доходів не має, тяжко хворіє, а відповідачі, будучи його синами, повинні піклуватись про нього та надавати матеріальну допомогу.
Посилаючись на наявність підстав для стягнення аліментів та додаткових витрат, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів кошти у розмірі ј частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 17 липня 2020 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін. 
Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на те, що неприязні стосунки з батьком виникли після того, як з ним почала проживати сестра ОСОБА_4 , батько має стабільний дохід у вигляді пенсії та орендної плати за земельну ділянку, а також отримує субсидію на оплату комунальних послуг. Тоді як сам він постійного доходу не має, має неповнолітню дитину, на утримання якої сплачує аліменти. Висловив сумнів щодо підписання та подачі позову саме батьком, а не сестрою.
Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на те, що допомагав батькам та піклувався про них, поки, після смерті матері до батька не переїхала проживати сестра ОСОБА_4 зі своєю сім`єю. Після цього у них виник конфлікт та він перестав спілкуватись з батьком. Вважає, що позов подано не батьком та не в його інтересах, а сестрою, у її власних інтересах, так як з квітня 2019 року її сім`я, не маючи іншого житла, проживає у батька за його рахунок. 
Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вважала позов таким, що підлягає задоволенню. 
Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 21 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення мотивоване відсутністю у відповідачів можливості утримувати батька.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на помилковість висновків суду щодо майнового стану відповідачів.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).
Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та третьої особи – ОСОБА_4 (а.с. 7-9).
Проживає позивач в с. Новокостянтинівка, Братського району Миколаївської області. Разом з ним, у належному йому будинку, з 28 квітня 2020 року проживає донька ОСОБА_4 з родиною: чоловіком ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6 (а.с. 6, 76).
Позивач отримує пенсію, розмір якої складав: у 2019 році - 2 101, 47 грн., у 2020 році - 2 766, 85 грн. (а.с. 14, 15).
Позивач перебуває на обліку у сімейного лікаря з діагнозом «гіпертонічна хвороба ІІ ст. ІІІ ст., хронічний поліартрит нижніх кінцівок».
Єдиним доходом відповідача ОСОБА_3 є соціальна допомога, що виплачується особам, які не набули права на пенсію. Розмір допомоги у 2020 році складав 1 371, 62 грн. на місяць. 
До складу сім`ї ОСОБА_3 входять дружина - ОСОБА_7 та онука ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 126).
Як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_2 , він не працює, сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Доказів отримання ним будь-яких доходів чи наявності у нього майна, які давали б йому можливість сплачувати аліменти на утримання батька, матеріали справи не містять.
З пояснень третьої особи ОСОБА_4 , вбачається, що вона разом з родиною проживає у будинку батька, працює секретарем Казанківського районного суду Миколаївської області, веде підсобне господарство: утримує домашню птицю та обробляє присадибну земельну ділянку, з якої отримує врожай (а.с. 118).
Звертаючись до суду з позовом, з урахуванням положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини першої статті 76, статті 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Апеляційний суд виходить з того, що суд першої інстанції, належним чином перевіривши доводи позовної заяви, взяв до уваги обставини, які входять до предмета доказування та дав належну оцінку доказам у справі.
Суд виходив з того, що позивач має у власності земельну ділянку, яка передана в оренду та договором передбачено отримання орендної плати, отримує 2 766, 85 грн. пенсії, тоді як прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, складає 1 769 грн., тому обґрунтовано вважав недоведеними твердження позивача про те, що його дохід не забезпечує потреб у харчуванні, лікуванні, придбанні одягу, ліків, тощо.
Медичних довідок щодо стану здоров`я, яке потребує посиленого лікування та значних коштів, як і доказів про лікування та придбання медикаментів позивач не надав. 
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається. 
Також суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що можливість надання допомоги відповідачами, матеріалами справи не доведена. 
Посилання апелянта на те, що він не отримує орендної плати, оскільки земельна ділянка вибула з його володіння поза його волею та з цього приводу відкрито кримінальне провадження, висновків суду не скасовують, оскільки не підтверджуються вироком суду чи будь-яким іншим процесуальним документом.
Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та висновкам, викладеним у постановах об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19), від 16 квітня 2018 року у справі № 759/1315/17-ц (провадження № 61-10396св18), та від 17 грудня 2020 року у справі № 756/1493/17 (провадження № 61-12152св19).
Посилаючись на норми статті 203 СК України, вимоги про стягнення додаткових витрат на його утримання ОСОБА_1 не заявляв та доказів таких витрат не надав.
Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які спростовували б висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 21 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня  прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.

Головуючий                                        Н.О.Тищук

Судді:                                                Т.Б.Кушнірова

       І.В.Лівінський
                                                       
---------------------------------
Повну постанову складено 20 квітня 2021 року