ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/3605/20	

 Третій апеляційний адміністративний суд 
 у складі колегії суддів: головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року (суддя Петренко О.С., повний текст складено 16.12.2020) у справі №340/3605/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                                     встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:
-  визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за періоди з 09.04.2012 по 10.10.2018 та грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;
-  зобов`язати Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за періоди з 09.04.2012 по 10.10.2018 та грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що у період з 09.04.2012 по 10.10.2018 проходив військову службу в УСБУ в Кіровоградській області, однак індексація грошового забезпечення у вказаний період здійснювалась відповідачем частково, що, на думку позивача, суперечить приписам діючого законодавства та фактично є втручанням у його право на мирне володіння майном.  Також зазначав, що додаткова відпустка у 2018 році йому, як учаснику бойових дій, не надавалась, у зв`язку з чим він має право на отримання відповідної грошової компенсації замість неї у відповідності до положень п.14 ст.10-1 Закону №2011-XII.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:
визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 09.04.2012р. по 01.09.2014р. та з 01.10.2014р. по 10.10.2018р. та грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
зобов`язано Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області 
нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 09.04.2012р. по 01.09.2014р. та з 01.10.2014р. по 10.10.2018р. та грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач, як учасник бойових дій, мав право на одержання додаткової відпустки за 2018 рік, яка передбачена п.12 ч.1 ст.12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а отже, відповідно, і право на її компенсацію відповідно до п.14  ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Оскільки при звільненні відповідачем не проведено із позивачем всіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2018 рік, то суд дійшов висновку про допущення відповідачем в спірному випадку протиправної бездіяльності та наявність правових підстав для зобов`язання останнього нарахувати та виплатити позивачу таку компенсацію. Крім цього, встановивши, що у періоди служби з  09.04.2012р. по 01.09.2014р. та з 01.10.2014р. по 10.10.2018р. відповідачем не здійснювалась індексація грошового забезпечення позивача, суд першої інстанції, відхиливши посилання останнього на обмеженість фінансування, вказав, що такі дії відповідача є незаконними та такими, що обмежують право позивача на майно, у зв`язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказані періоди. При цьому, суд першої інстанції вказав на відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог за період з 01.09.2014 по 30.09.2014, оскільки встановлені обставини свідчать про нарахування та виплату відповідачем індексації за даний період. 
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає наступне. Так, що стосується грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, то скаржник зазначає, що керівництвом СБУ було прийнято рішення про виплату такої компенсації військовослужбовцям, які звільняються з військової частини з 01.01.2020 року. Оскільки ж позивача звільнено зі служби в 2018 році, то у відповідача були відсутні підстави для виплати йому такої компенсації. До того ж, як зазначає скаржник, до 2020 року видатки для відповідача з бюджету на виплату грошової компенсації військовослужбовцям за відпустки як учасникам бойових дій передбачені не були. Отже, виплата відповідачем зазначеної компенсації військовослужбовцям, як звільнялися до 01.01.2020 була б прямим порушенням вимог Бюджетного Кодексу України. Що стосується індексації грошового забезпечення, то скаржник зазначає, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється виключно в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Як вважає скаржник, судом залишено поза увагою те, що відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, не мав правових підстав для проведення індексації грошового забезпечення поза межами видатків державного бюджету.   
Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Як свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_1 в період з 09.04.2012 по 10.10.2018 проходив військову службу в УСБУ в Кіровоградській області, що підтверджується  записом у військовому квитку (а.с.8).
Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 позивач є учасником бойових дій (а.с.7).
У період проходження служби з 09.04.2012 по 10.10.2018 індексація грошового забезпечення позивача здійснювалась частково.  
Позивачу також не нарахована і невиплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Зазначені обставини сторонами не оспорюються. 
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, спірним у цій справі є правомірність/неправомірність дій відповідача щодо часткового нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період проходження служби з 09.04.2012 по 10.10.2018, та невиплати грошової компенсації за невикористану позивачем додаткову соціальну відпустку як учаснику бойових дій за 2018 рік. 
Суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами та надаючи оцінку бездіяльності відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, з аналізу положень Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, Закону України “Про відпустки”, дійшов висновків про те, що по-перше: в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється. Однак, норми Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. По-друге, припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими висновками, сформованими Верховним Судом в аналогічних правовідносинах в рішенні від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019р.
Встановлені обставини справи, які не заперечується сторонами, свідчать про те, що позивачу, як учаснику бойових дій, під час проходження військової служби в УСБУ в Кіровоградській області додаткова відпустка, яка передбачена п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2018 рік не надавалась. 
Відтак, при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустки за 2018 рік.
Оскільки встановлені обставини справи свідчать про те, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини, відповідачем не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 №3551-ХІІ, за 2018 рік, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі дії відповідача слід вважати протиправною бездіяльністю.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується  з висновком суду  першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність правових підстав для їх задоволення в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2018 рік та зобов`язання останнього здійснити нарахування та виплату такої грошової компенсації позивачу.
Аргументи апеляційної скарги, якими відповідач обґрунтовує незгоду із рішенням суду першої інстанції в цій частині задоволених позовних вимог, не спростовують правильності вищевказаних висновків суду першої інстанції. 
Що стосується заявлених позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення під час всього періоду проходження позивачем військової служби та зобов`язання останнього вчинити такі дії, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Так, вирішуючи спір між сторонами, в цій частині заявлених вимог, суд першої інстанції, з посиланням положення абз. 2 ч.3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п.4 Порядку №1078,  обґрунтовано вказав на те, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
У цій справі позивачем заявлено вимоги щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період проходження служби в УСБУ в Кіровоградській області з 09.04.2012 по 10.10.2018. 
Судом першої інстанції, зі  змісту довідки управління СБУ в Кіровоградській області №61/17/211 від 04.12.2020, наданої відповідачем під час судового розгляду справи, встановлено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 
за період з 09.04.2012 по 30.09.2014 та з 01.03.2018 по 10.10.2018 індексації не підлягало, оскільки величина споживчих цін не перевищувала поріг індексації; 
за період з 01.09.2014 по 30.09.2014р. нараховано та виплачено індексацію в розмірі 17.05 грн.; 
за період з 01.10.2014 по 28.02.2018 року в зв`язку з обмеженням бюджетного фінансування індексація не нараховувалась та не виплачувалась.
Встановивши, що індексація позивачу за період з 01.09.2014 по 30.09.2014р. нараховувалась та виплачувалась відповідачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлені позовні вимоги за цей період не підлягають задоволенню.  
Відносно періоду з 01.10.2014 по 28.02.2018 року, то, як вбачається із вищевказаної довідки, індексація у цей період часу позивачу не нараховувалась та не виплачувалась  через обмежене бюджетне фінансування.
В апеляційній скарзі відповідач, вказуючи на відсутність підстав для індексації грошового забезпечення позивача за даний період, також посилається на обмеженість бюджетного фінансування на виплату індексації та відсутність бюджетних асигнувань на такі цілі.
Надаючи оцінку таким аргументам скаржника суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
З аналізу пунктів 1-1, 2, 4 Порядку №1078 випливає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Зазначені відповідачем обставини щодо обмеженості бюджетного фінансування на виплату індексації та відсутності бюджетних асигнувань на такі цілі не можуть бути підставою для невиконання вимог  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  і ненарахування індексації. Як правильно зазначив суд першої інстанції, такі обставини не позбавляють відповідача обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (пункт 23, заява №63134/00) вказав: якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Отже, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі №822/1731/16.
Більш того, Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності військовослужбовців Збройних Сил України як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (також випливає з положень абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, абзацу четвертого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року №7-рп/2004).
Суд першої інстанції правильно вказав на те, що обмежене фінансування відповідача жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, і держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом невиділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що в ході судового розгляду справи відповідачем не надано доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, були відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення, та доказів того, що ним у спірному періоді надсилались до відповідного органу звернення щодо виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.
Отже, підстави, з якими відповідач пов`язує неможливість виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.10.2014 по 28.02.2018 року неможливо визнати обґрунтованими. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач, не здійснюючи нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення у період часу з 01.10.2014 по 28.02.2018 року діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за даний період є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Відносно періодів з 09.04.2012 по 01.09.2014 та з 01.03.2018 по 10.10.2018, суд апеляційної вважає за необхідне зазначити наступне. 
Статтею 4 Закону №1282-ХІІ  передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього  Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, нарахування індексації не є безумовним, а виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації.
У свою чергу, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначаються Порядком №1078.
Пунктом 5 Порядку №1078 встановлено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. У разі коли підвищення розмірів мінімальних соціальних гарантій, зазначених в абзаці першому цього пункту, не супроводжується зростанням грошових доходів громадян, передбачених пунктом 2 цього Порядку, грошові доходи індексуються на загальних підставах відповідно до пунктів 1-1 і 4 цього Порядку.
Таким чином, індексація грошових доходів, в тому числі, грошового забезпечення, відбувається за наявності певних умов, які визначені діючим законодавством. 
За інформацією, відображеній в довідці від 04.12.2020, яка долучена позивачем до позовної заяви на обґрунтування заявлених позовних вимог, індексація грошового забезпечення позивача у періоди з 09.04.2012 по 01.09.2014 та з 01.03.2018 по 10.10.2018 не здійснювалась через те, що величина споживчих цін не перевищувала поріг індексації. 
Вказуючи на протиправність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації, зокрема, за даний період часу, позивач в позовній заяві жодних аргументів та міркувань стосовно таких підстав не проведення  індексації грошового забезпечення не наводить.
В позовній заяві позивач не наводить умов, передбачених законом, з настанням яких пов`язує набуття права на отримання індексації грошового забезпечення за періоди служби з 09.04.2012 по 01.09.2014 та з 01.03.2018 по 10.10.2018. 
Таких умов, в ході судового розгляду справи, не встановлено і судом першої інстанції.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не було доведено неправомірність дій відповідача щодо не нарахування індексації грошового забезпечення у вказані періоди, у зв`язку з чим суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов в цій частині.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, у вказаній частині задоволених позовних вимог, підлягає скасуванню з прийняттям, в цій частині заявлених вимог, нової постанови про відмову у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
                                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області - задовольнити частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року по справі №340/3605/20, в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди з 09.04.2012р. по 01.09.2014р. та з 01.03.2018р. по 10.10.2018р. та зобов`язання Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 09.04.2012р. по 01.09.2014р. та з 01.03.2018р. по 10.10.2018р. - скасувати та в цій частині заявлених вимог прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.
В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року по справі №340/3605/20 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки. передбачені ст..ст.328. 329 КАС України.

          Повне судове рішення складено 08.04.2021р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк