ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року 
м. Київ
Справа №  5023/2005/12 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Ткаченко Н.Г. - головуючого, Жукова С.В., Огородніка К.М. 

за участю секретаря судового засідання Громак В. О.

за участю представників: АТ "Перший Український Міжнародний Банк" - Награбовського О.В., ПП "Юнітрейд Плюс" - адвоката Шишлова О.М., арбітражного керуючого Яковлєва Є.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" 
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.11.2020
у справі № 5023/2005/12
за заявою        Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"
до Іноземного підприємства "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин"
про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.05.2012 порушено провадження у справі про банкрутство Іноземного підприємства "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" за заявою ПАТ "ВТБ Банк" на підставі ст. ст. 7, 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду Харківської області від 24.01.2018 Іноземне підприємство "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

08.07.2019 від кредитора - АТ "Перший український міжнародний банк" надійшла заява про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016  №140116, укладеного між Іноземним підприємством "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" та ПП "Юнітрейд Плюс", з моменту його укладення.

ПП "Юнітрейд Плюс"   звернулося з заявою про застосування позовної давності до вимог АТ "Перший український міжнародний банк" про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги (цесії) від 14.01.2016 № 140116.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.07.2020 у справі №5023/2005/12 (суддя Яризько В.О.) задоволено заяву АТ "Перший український міжнародний банк" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 № 140116. Визнано недійсним договір відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 № 140116, укладений між Іноземним підприємством "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" та ПП "Юнітрейд Плюс".

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності АТ "Перший український міжнародний банк" правових підстав для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 14.01.2016 №140116. 

Разом з тим, місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявником позовна давність не пропущена, при цьому, погодився з посиланням АТ "Перший український міжнародний банк" на те, що до заяви про заміну сторони правонаступником ПП "Юнітрейд Плюс" не було надано всіх документів, що підтверджували б укладення та виконання договору про відступлення права вимоги №140116 від 14.01.2016 і що лише після надання 15.09.2016 всіх документів, які стосувались укладення та виконання договору про відступлення права вимоги, АТ "Перший український міжнародний банк" могло ознайомитись з такими документами та встановити наявність підстав для визнання договору недійсним. 

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у                              справі № 5023/2005/12 (колегія суддів: Хачатрян В.С. - головуючий,                    Ільїн   О.В., Россолов   В.В.) ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.07.2020 у справі № 5023/2005/12 скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким у задоволені заяви АТ "Перший український міжнародний банк" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 №140116, укладеного між Іноземним підприємством "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" та ПП "Юнітрейд Плюс", з моменту його укладення - відмовлено.

Апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції стосовно того, що в порушення ч. 3 ст. 13 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла до 19.01.2013) оскаржуваний договір № 140116 відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 було укладено між Іноземним підприємством "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" та ПП "Юнітрейд Плюс" без письмової згоди розпорядника майна божника на укладення цього правочину з відчуження (уступки) боржником прав вимоги.

Водночас, суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок місцевого господарського суду щодо визначення дати початку перебігу позовної давності та відмовив у задоволенні заяви  АТ "Перший український міжнародний банк" з підстав спливу позовної давності. 

У касаційній скарзі АТ "Перший Український Міжнародний Банк" просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 та залишити в силі ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.07.2020 у справі № 5023/2005/12.

Підставою касаційного оскарження АТ "Перший Український Міжнародний Банк" зазначає п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме: не врахування апеляційним судом висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, АТ "Перший Український Міжнародний Банк" посилається на те, що судом апеляційної інстанції протиправно застосовано положення ст. 267 ЦК України щодо наслідків спливу позовної давності за заявою особи, яка не є стороною у справі.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а ч. 4 цієї статті передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На думку заявника касаційної скарги, застосовуючи норми ст. 267 ЦК України відносно наслідків спливу позовної давності щодо вимог заяви АТ "Перший Український Міжнародний Банк", апеляційний господарський суд не врахував, що банком було подано не позов, а заяву про визнання недійним правочину в межах справи про банкрутство на підставі спеціальної норми ч. 13 ст. 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла до 19.01.2013), а ПП "Юнітрейд Плюс", яке заявило про застосування позовної давності, не є стороною у справі про банкрутство, а є лише залученим судом учасником до розгляду такої заяви.

При цьому скаржник посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.10.2020 у справі № 509/3589/16-ц (провадження №61-16895св18), відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Крім того, АТ "Перший Український Міжнародний Банк" у касаційній скарзі зазначає про порушення судом апеляційної інстанції положень ст. 261 ЦК України та вважає, що апеляційним судом у даному випадку невірно визначено початок перебігу строку позовної давності.

Водночас, на думку скаржника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що трирічний строк позовної давності щодо оскарження спірного правочину з підстав не дотримання вимог ст. 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла до 19.01.2013) АТ "Перший Український Міжнародний Банк" не було пропущено.

ПП "Юнітрейд Плюс" та ліквідатор Іноземного підприємства "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" - арбітражний керуючий Яковлев Є.В. звернулись до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з відзивами на касаційну скаргу АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та просили постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі № 5023/2005/12 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції правомірно застосував наслідки спливу позовної давності та дійшов законного і обґрунтованого висновку про відмову у задоволення заяви АТ "Перший Український Міжнародний Банк" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 №140116.

Крім того, від ліквідатора Іноземного підприємства "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" - арбітражного керуючого Яковлєва Є.В. надійшло клопотання про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Перший Український Міжнародний Банк" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі № 5023/2005/12, яке обґрунтовано тим, що постанова апеляційного суду, прийнята за результатами перегляду судового рішення про визнання недійсним договору, не підлягає касаційному оскарженню згідно з ч. 3 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Обговоривши доводи зазначеного клопотання, заслухавши пояснення арбітражного керуючого Яковлєва Є.В. та думку представників АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та ПП "Юнітрейд Плюс", колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про закриття касаційного провадження у даній справі, оскільки викладені у ньому доводи зводяться до неправильного тлумачення ліквідатором банкрута норм ч. 3 ст. 9  Кодексу України з процедур банкрутства, а ч. 2 ст. 7 цього Кодексу визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи  вирішує, зокрема, спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення арбітражного керуючого Яковлєва Є.В., представників АТ "Перший Український Міжнародний Банк" та ПП "Юнітрейд Плюс", обговоривши доводи касаційної скарги та доводи відзивів на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 14.01.2016 (у процедурі розпорядження майном банкрута) між Іноземним підприємством "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" (цедент) та ПП "Юнітрейд Плюс" (цесіонарій) укладено договір №140116 відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги до ДП "Харківський завод шампанських вин" у розмірі кредиторських вимог, яка виникла та існує на підставі ухвали суду Харківської області від 16.11.2015 у справі № 5023/2756/11. Право вимоги виникає у цесіонарія в момент набрання чинності цього договору. За цим договором цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання обов`язків по сплаті заборгованості (кредиторської вимоги) у розмірі                                      45 907 517,95 грн.

Згідно з п. 4 договору № 140116 від 14.01.2016 копії документів, визначених у п. 3 цього договору, та документована інформація, яка є важливою для здійснення права вимоги, яке відступає цедент за цим договором, передаються цедентом цесіонарію в момент підписання сторонами цього договору.

У п. 5 договору № 140116 від 14.01.2016 сторони погодили, що порядок та умови розрахунків між сторонами за відступлення права вимоги визначаються цедентом та цесіонарієм окремо. Також вказаним пунктом сторони встановили, що оплата за відступлене право вимоги може бути здійснено будь-яким способом не забороненим чинним законодавством, у т.ч. шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог та/або вексельним розрахунком. 

Як вбачається з матеріалів справи, 08.07.2019 кредитор - АТ "Перший український міжнародний банк" звернувся до господарського суду з заявою про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016  №140116, укладеного між боржником - Іноземним підприємством "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" та ПП "Юнітрейд Плюс", з моменту його укладення.

Зазначена заява обґрунтована тим, що оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"       (в редакції до 19.01.2013), оскільки укладений без згоди розпорядника майна Іноземного підприємства "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" та ПП "Юнітрейд Плюс". 

Так, згідно зі  ст. 13 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"       (в редакції, чинній до 19.01.2013), яка застосовується до спірних правовідносин, керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди, зокрема, щодо одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій, уступки вимоги, ведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника.

Як досліджено  та встановлено попередніми судовими інстанціями, на дату укладення спірного договору обов`язки розпорядника майна у даній справі виконував арбітражний керуючий Куліченко М.В., яким надані до суду з цифровим підписом пояснення про те, що ним під час виконання обов`язків розпорядника майна Іноземного підприємства "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" з 13.08.2014 по 14.06.2017 укладення договору відступлення прав вимоги (цесії) від 14.01.2016 №140116 між Іноземним підприємством "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" та ПП "Юнітрейд Плюс" не погоджувалось, згода розпорядника майна на укладання зазначеного договору не надавалась.

Відтак, встановивши, що будь-яких доказів погодження розпорядником майна Іноземного підприємства "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" - арбітражним керуючим Куліченком М.В. укладення керівником боржника договору відступлення прав вимоги (цесії) від 14.01.2016 №140116 матеріали справи не містять,  суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшли правильного висновку про обґрунтованість заявлених вимог АТ "Перший український міжнародний банк" вимог.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, від ПП "Юнітрейд Плюс"              надійшла заява про застосування позовної давності до вимог АТ "Перший український міжнародний банк" про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги (цесії) від 14.01.2016 № 140116 з посиланням на те, що АТ "Перший український міжнародний банк" дізналось про укладення оспорюваного договору 17.05.2016 - з дати звернення ПП "Юнітрейд Плюс"   до господарського суду із заявою про процесуальне правонаступництво в межах справи                      № 5023/2756/11 про банкрутство ДП "Харківський завод шампанських вин", а дана заява про визнання цього договору недійсним подана 08.07.2019, тобто з пропуском трирічного строку звернення до суду.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), перебіг якої відповідно до ч. 1 ст. 261 цього Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України), за змістом яких особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

У пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-2469цс16). 

Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Наведене випливає із загального правила, викладеного у ст. 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29.05.2019 у справі №  Б15/365-08, від 22.08.2019 у справі № 913/610/18, від 21.01.2020 у справі № 921/105/19, від 05.08.2020 у справі №       921/384/19.

При цьому, колегія суддів зазначає, що встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, у зв`язку з укладенням 14.01.2016 з Іноземним підприємством "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" договору №140116 відступлення права вимоги (цесії), ПП "Юнітрейд плюс" 17.05.2016 звернулось до Господарського суду Харківської області у справі № 5023/2756/11 із заявою про заміну кредитора  - Іноземного підприємства "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" в частині кредиторських вимог до боржника - ДП "Харківський завод шампанських вин" на загальну суму 40 539 913,11 грн., його правонаступником - ПП "Юнітрейд плюс".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.09.2016 у справі №5023/2756/11, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 24.01.2017, заяву ПП "Юнітрейд плюс" про заміну кредитора задоволено. Здійснено заміну кредитора боржника - ДП "Харківський завод шампанських вин", а саме: Іноземного підприємства "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" на його правонаступника - ПП "Юнітрейд плюс". Внесено зміни до реєстру вимог кредиторів у справі №5023/2756/11, здійснивши заміну кредитора - Іноземного підприємства "Торговий дім "Харківський завод шампанських вин" на його правонаступника ПП "Юнітрейд плюс" з сумою вимог 40 539 913,11 грн. - четверта черга.

Апеляційним господарським судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що АТ "Перший український міжнародний банк" є кредитором ДП "Харківський завод шампанських вин" у справі № 5023/2756/11 про банкрутство останнього, а відтак, про укладання договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 №140116 банку як стороні у справі стало відомо під час розгляду заяви про заміну кредитора у справі про банкрутство ДП "Харківський завод шампанських вин".

Встановивши наведені вище обставини, надавши оцінку наявним у справі доказам, доводам та запереченням сторін даного спору, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовна давність за вимогами АТ "Перший український міжнародний банк" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 № 140116 почала відлік з наступного дня після подання ПП "Юнітрейд плюс" заяви про заміну кредитора у справі №5023/2756/11, а саме з 18.05.2016, і спливла, відповідно, 18.05.2019.

При цьому апеляційний суд правильно спростував висновки суду першої інстанції щодо початку перебігу позовної давності з 15.09.2016  - дати, коли  ПП "Юнітрейд Плюс" на виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 12.07.2019 у справі № 5023/2756/11 при розгляді заяви про заміну кредитора надало суду витребувані документи,  що підтверджували укладення та виконання договору про відступлення права вимоги № 140116 від 14.01.2016.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, оцінивши доводи ПП "Юнітрейд плюс" та АТ "Перший український міжнародний банк", дійшов висновку, що у останнього була об`єктивна можливість знати про обставини укладання договору про відступлення права вимоги №140116 від 14.01.2016 до надання ПП "Юнітрейд плюс" 15.09.2016 усіх документів до суду, оскільки АТ "Перший український міжнародний банк" є кредитором як у справі № 5023/2756/11, так і у справі                               № 5023/2005/12, а відтак, починаючи з 18.05.2016, окрім іншого, могло подати інформаційні запити у передбаченій законодавством формі до розпорядника майна щодо обставин укладання спірного договору.

Отже, з огляду на зазначене вище, апеляційний суд, встановивши, що у даному випадку позовна давність почала відлік з наступного дня після подання ПП "Юнітрейд плюс" заяви про заміну кредитора у справі № 5023/2756/11, а саме з 18.05.2016, дійшов правильного висновку, що звернення АТ "Перший український міжнародний банк" до суду 08.07.2019 з заявою про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 №140116 відбулось поза межами строку позовної давності, яка спливла 18.05.2019.

Наведені вище висновки спростовують доводи заявника касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції положень ст. 261 ЦК України та невірне визначення початку перебігу позовної давності. Крім того, зазначені доводи відхиляються колегією суддів, оскільки зводяться до  незгоди з наданою судом оцінкою наявних у матеріалах справи доказів та доводів учасників справи, намагання здійснити їх переоцінку, що в силу вимог ст.300 ГПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ст. 300 ГПК України).

За встановлених апеляційним судом обставин та виходячи з аналізу наведених вище норм, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність у цьому випадку підстав для застосування позовної давності до вимог АТ "Перший український міжнародний банк" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 № 140116.

Наведені у касаційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді касаційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Так, зокрема, аргументи АТ "Перший український міжнародний банк" щодо помилкового застосування у цьому спорі ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України відхиляються колегією суддів, оскільки зводяться до неправильного тлумачення скаржником названих норм та наведені без урахування особливостей вирішення спору в межах справи про банкрутство. 

При цьому, колегія суддів зазначає, що висновок Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 267 ЦК України, а саме про те, що за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується, викладений у постанові від 21.10.2020 у справі № 509/3589/16-ц (провадження №61-16895св18), на який послався скаржник у касаційній скарзі, не є релевантним для справи № 5023/2005/12, оскільки у справі, що розглядається, та у наведеній АТ "Перший український міжнародний банк" справі, суди встановили різні фактичні обставини та прийняли відповідні рішення, що не свідчить про різне застосування однієї і тієї ж норми матеріального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду вважає законними та обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви АТ "Перший український міжнародний банк" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016 № 140116 з підстав пропуску позовної давності, а доводи касаційної скарги - такими, що їх не спростовують.  

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), яку згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відтак, наведені АТ "Перший Український Міжнародний Банк" у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної постанови, оскільки вони спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, а колегія суддів не встановила фундаментальних порушень, допущених апеляційним судом при розгляді заяви АТ "Перший український міжнародний банк" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 14.01.2016  №140116.

Таким чином, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Східного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі № 5023/2005/12  прийнята судом у відповідності до фактичних обставин, вимог матеріального та процесуального права і підстав для її зміни або скасування не вбачається. 

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" - залишити без задоволення.

Постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі               № 5023/2005/12 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя                                                                        Ткаченко Н. Г. 
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                      
Судді                                                                                                    Жуков С.В.

                                                                                                         Огороднік К.М.