ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12027/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  02 червня 2021 року                                                                       м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМС МАРІН» до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

   В С Т А Н О В И В :

ТОВ «УМС МАРІН» звернулось до суду з позовом до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 22.04.2020 № UA1000000/2020/000199/2 та картки відмови у прийняті митної декларації від 22.04.2020 № UA1000000/2020/00126.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем для митного оформлення товарів надано всі документи, які підтверджують митну вартість товару, а тому, у відповідача не було підстав для коригування митної вартості товару та прийняття рішення за резервним методом, у зв`язку з чим, задекларована товариством вартість товару збільшена, що спричинило за собою збільшення митних платежів з 253112,08 грн. задекларованих до 394867,97 грн., визначених відповідачем.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 р.   адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 22.04.2020                                    № UA1000000/2020/000199/2 та картку відмови у прийняті митної декларації від 22.04.2020 № UA1000000/2020/00126.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Апелянт  вказує, що рішення про коригування митної вартості є правомірним, оскільки подані декларантом документи, подані для визначення митної вартості товару містять розбіжності.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження на 02.06.2021.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки відповідно до    п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.04.2020 з метою митного оформлення товару, ТОВ «УМС МАРІН»   подало до Київської митниці вантажну митну декларацію (ВМД) № UA100070/2020/418194, якою задекларувало імпорт товару.
Митним органом прийнято рішення від 22.04.2020 № UA1000000/2020/000199/2, яким митну вартість товару визначено за шостим (резервним) методом на рівні 394867,97 грн. Прийняття вказаного рішення, як вбачається з його змісту, обґрунтоване митним органом тим, що надані відповідно до статті 53 Митного кодексу України, документи містять розбіжності та подані не в повному обсязі, не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Надані декларантом додаткові документи не усунули виявлені розбіжності. З огляду на неможливість застосування   попередніх методів визначення митної вартості товару, відповідачем було застосовано саме шостий (резервний) метод.
Обґрунтовуючи неможливість використання інших методів визначення митної вартості, визначених Митним кодексом України, митний орган вказав про застосування при прийнятті рішення про коригування митної вартості товару відповідно до статті 64 Митного кодексу України резервного методу.
У подальшому, товар був випущений митним органом у вільний обіг під гарантійні зобов`язання.
Не погоджуючись із рішенням митного органу від 22.04.2020                                           № UA1000000/2020/000199/2 про коригування митної вартості товару та з карткою відмови у прийняті митної декларації, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:
-          позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу на підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору/контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, визначеного ч. 2 ст. 53 МК України;
-          наведені у рішенні висновки митного органу та питання до позивача є формальними та прямо не впливають на визначення митної вартості товару;
-          в оскаржуваному рішенні, митний орган не надав докладну та аргументовану інформацію стосовно того,   яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів   жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару. Викладені митним органом підстави для резервного методу, за висновком суду першої інстанції, не є підтвердженням виконання митним органом вимог статті 55 Митного кодексу України стосовно викладення в оскаржуваному рішенні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та наполягає на тому, що виявлені під час митного оформлення розбіжності у документації декларанта, не дозволяли застосувати основний метод визначення митної вартості товару (за ціною договору).
Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Приписами ч. 1 ст. 51 МК України, передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до ч. ч. 2, 4, 8, 9 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.
Відповідно до норм ч. ч. 1-4 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;       2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;            6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).
Вимоги ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 54 МК України, передбачають, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Згідно з ч. 6 ст. 54 МК України, зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 12 ст. 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи органу доходів і зборів.
Згідно з ч. ч. 1, 7, 8, 9 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.
Згідно з нормами ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Колегія суддів звертає увагу на те, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, у свою чергу, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару.
Тож, з наведеного слідує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але зазначені повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, та інше.
При цьому, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що зазначені приписи митного законодавства зобов`язують суб`єкта владних повноважень зазначити та відобразити у своєму рішенні конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також, у достатній мірі обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності, і лише за умови наявності сумнівів у повності/достовірності інформації, наданої декларантом, які мають певне вираження, тобто, можуть бути обгрунтовані/доведені, а не загальні, лише з посиланням на наявність права митного органу перевіряти задекларовані суб`єктом господарювання зобов`язання.
Рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.
Так, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). У свою чергу, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Натомість, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Таким чином, єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що з графи 33 оскаржуваного рішення слідує, що при здійсненні контролю у відповідача виникли сумніви   щодо заявленої декларантом позивача митної вартості товару у зв`язку з тим, що подані декларантом позивача документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, а саме:
1) до митного оформлення надано страховий поліс № PYIE202033010000006610 без перекладу на українську мову, у зв`язку з чим відсутня можливість встановити особу, на користь якої здійснено страхування, та відомості про вартість страхування, яка є складовою митної вартості. Таким чином, документи, подані до митного оформлення не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;
2) не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки CIF витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням, вивантаженням та страхуванням товарів до названого місця призначення;
3) в наданому коносаменті від 24.02.2020 № HLCUSHA200223667 відсутня інформація яким чином здійснено оплату фрахту та відсутня інформація щодо перевізника та його печатки;
4) платіжні доручення від 19.02.2020 № 26 та від 30.03.2020 № 29 надані без дотримання вимог, визначених в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 і зареєстрована в МЮУ 29.03.2004   № 377/8976, яка передбачає проставлення на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку. Також, платіжне доручення від 19.02.2020 № 26 в графі призначення платежу містить інформацію про рахунок від 23.12.2019 № HMUM2001, який не надано до митного оформлення.
Так, за результатами розгляду додатково наданих документів встановлено наступне: відповідно до проформи інвойс від 23.12.2019 № HMUM2001, страхування здійснюється покупцем та відповідно до наданого перекладу страхового полісу                                               № PYIE202033010000006610 страхування здійснено на запит застрахованої особи, що суперечить умовам поставки CIF. Крім того, до митної вартості не включено витрати на страхування товару. Таким чином, декларантом не підтверджено документально умови поставки, заявлені в товаросупровідних документах. Відповідно до наданого перекладу митних декларацій   країни відправлення № 223120200000401218 та                                             № 223120200000401209, пунктом відправлення є порт Яншань . Проте, відповідно до коносаменту від 24.02.2020 № HLCUSHA200223667, місцем відправки є порт Шанхай. До того ж, наданий переклад зазначених митних декларацій не засвідчений належним чином. Прайс-лист видано для ТОВ «УМС Марін» на умовах поставки CIF Одеса, вказує на суб`єктивну спрямованість даної пропозиції, містить лише перелік продукції, яка стосується митного оформлення, а не на всю продукцію та суперечить самій суті прайс-листа, як такого. Вищезазначене слугувало для висновку в частині неподання декларантом документів, згідно із переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України.
З урахуванням наведеного, слід зазначити, що виявлені під час митного оформлення недоліків документів декларантів є формальними в частині неправдивих відомостей про порт відправлення товару - Яншань, який є саме структурним підрозділом порту Шанхай, при цьому, саме зазначення декларантом в митних деклараціях порту відправлення, вказаним в коносаменті від 24.02.2020 № HLCUSHA200223667 Яншань замість Шанхай, не впливає на визначення митної вартості товару.
Щодо оформлення прайс-листа, то, у даному випадку вбачається, що він був наданий компанією нерезидентом на індивідуальний запит ТОВ «УМС Марін», а тому, відповідно із зазначенням на ньому особі, якій він адресується та за переліком та номенклатурою товарів, які позивач мав наміри імпортувати в Україну. Наведене питання митного органу є формальним та не вказує на можливість визначення дійсної митної вартості товару.
Щодо страхового полісу № PYIE202033010000006610, згідно з яким, страхування здійснено на запит застрахованої особи, що, на переконання митного органу, суперечить умовам поставки CIF, колегія суддів враховує, що за нормами п. 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, до ціни угоди додаються витрати пов`язані з страхуванням товару. Однак, такі витрати позивачем до заявленої митної вартості товару не включені. На вимогу митного органу декларантом надано переклад зазначеного страхового полісу. З метою підтвердження платника за страховим полісом позивачем надано відповідачу лист за підписом керівника компанії відправника товару про те, що оплату страхового полісу здійснено саме компанією відправником та вартість страхування складає 30 доларів США. Тим більше, що у митних деклараціях № 223120200000401218 та  № 223120200000401209, на підставі яких товар був випущений з митної території Китайської Народної Республіки, у графі «Тип торгової угоди» зазначено саме - «CIF», що повністю відповідає умовам поставки визначеним у ВМД №№ UA100070/2020/418194.
Щодо перекладу декларацій, який не засвідчений належним чином, то в даному випадку, також є формальною відмовою у прийнятті декларацій позивача, оскільки відповідно до п. 2.5 розділу ІІ Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом МФУ від 30.05.2012 № 631, правильність перекладу документів, що надаються декларантом відповідно до ст. 254 Митного кодексу України, засвідчуються шляхом вчинення напису «Перекладено вірно», проставленням особистого підпису особи, яка здійснила переклад, та печатки підприємства, співробітник якого зробив переклад, на що цілком обґрунтовано звернув увагу і суд першої інстанції. До того ж, декларантом було надано переклад відповідних документів, який відповідає вимогам зазначеного Порядку, що спростовує доводи відповідача в цій частині.
Колегія суддів вважає також за необхідне наголосити на тому, що твердження в оскаржуваному рішенні про неможливість застосування інших методів визначення митної вартості товарів, окрім резервного, у зв`язку з відсутністю необхідної для цього інформації, не є та не може бути беззаперечним та достатнім доказом опрацювання митним органом джерел інформації з метою пошуку необхідної інформації. В оскаржуваному рішенні, митний орган не надав докладну та аргументовану інформацію стосовно того,   яким чином митна вартість товару була визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів   жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару, а лише констатував числове значення.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржуване рішення  про коригування митної вартості товарів, шляхом застосування резервного методу є необґрунтованим, відтак, вимога позивача про його визнання протиправним і скасування є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
У той же час, відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів недостовірності заявленої товариством вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товару, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи митного органу не є підставою для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже варто враховувати й те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах свободи договору, при цьому, безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом (резервним) та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто, прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону.
Сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи, на думку контролюючого органу не підтверджували вартості, так як містили розбіжності, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
         
  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                    О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                 В.В. Кузьменко

                                                                                                                Я.М. Василенко