КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №363/992/20                                                                                        головуючий у І інстанції: Баличева М.Б.
провадження 22-ц/824/4453/2021                                                                                           доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
19 квітня 2021 року                                                                                     м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), суддів Іванової І.В., Сушко Л.П.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу  за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,-
 
ВСТАНОВИВ:
В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 29 жовтня 2019 року в м.Вишгород по вул. Набережній сталась дорожньо - транспортна пригода за участі автомобіля Mersedec-benz Vito д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Kia Cherato д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , власником якого є ОСОБА_1 . 
Згідно постанови Вишгородського районного суду Київської області від 15 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди. 
Цивільно - правова відповідальність власника автомобіля Merсedes-benz Vito д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів серії.
04 листопада 2019 року ОСОБА_3 звернулась до ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з повідомленням про дорожньо - транспортну пригоду. 
Згідно звіту ТОВ «ЕАК Фаворит» про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Kia Cherato д.н.з. НОМЕР_2 , вартість ремонту на дату оцінки становить 92 976, 06 грн., вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та ПДВ складає 58 062, 23 грн. 
На підставі заяви про виплату страхового відшкодування та звіту ТОВ «ЕАК Фаворит» ОСОБА_1 отримала страхове відшкодування від ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у розмірі 50 902, 01 грн. за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу, франшизи та ПДВ на деталі. Таким чином, позивач зазначає, що ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виконало зобов`язання за полісом № АО 590455 перед нею. Однак, залишилась різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
Просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі              42 074, 05 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. та судовий збір у розмірі 840, 80 грн.
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням,  ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд невірно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права.
Зауважує, що вона просила стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яке було виплачено з урахуванням фізичного зносу, що передбачено чинним законодавством, а тому підстав для відмови в задоволенні позову не вбачає.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 погоджується з висновками місцевого суду, оскільки позивачка просить стягнути кошти на відшкодування шкоди, розмір якої не перевищу страхового ліміту, а тому вважає, що вказане буде суперечити меті інституту страхування.   
 
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілій розмір завданої шкоди, а тому ОСОБА_1 обрано не вірний спосіб захисту своїх інтересів.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 жовтня 2019 року о 16 годині 00 хвилин в м. Вишгород по вул. Набережна, ОСОБА_2 керуючи автомобілем Merсedes-benz Vito д.н.з. НОМЕР_1 , залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, яка склалась, не дотримався безпечної дистанції, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Kia Cherato д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням                           гр. ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку, попереду. В результаті зіткнення автомобілі отримали пошкодження.
За результатами дорожньо - транспортної пригоди на ОСОБА_2 за порушення вимог п. 13.1 ПДР України був складений протокол про адміністративне правопорушення.
Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 15.11.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу та вирішено питання про стягнення судових витрат.
Постанова суду набрала законної сили 26 листопада 2019 року.
В результаті даної ДТП з вини водія ОСОБА_2 був пошкоджений автомобіль  Kia Cherato д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала гр. ОСОБА_3 та власником якого ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія               НОМЕР_3 .
Станом на день дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 29 жовтня 2019 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника наземного транспортного засобу Merсedes-benz Vito д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО № 590455 від 03 квітня 2019 року, з терміном його дії до 10 квітня 2020 року, включно.
Відповідно до Полісу АО № 590455 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн; за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200 000,00 грн., франшиза 2 000 грн.
04 листопада 2019 року ОСОБА_3 звернулась до ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.
Згідно звіту ТОВ «ЕАК Фаворит» про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Kia Cherato д.н.з. НОМЕР_2 , вартість ремонту на дату оцінки 05 листопада 2019 року становить 92 976, 06 грн., вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та ПДВ складає                  58 062, 23 грн.
05 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування.
На підставі заяви про виплату страхового відшкодування та звіту ТОВ «ЕАК Фаворит» ОСОБА_1 , як власник пошкодженого автомобіля Kia Cherato отримала страхове відшкодування від ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у розмірі                          50 902,01 грн. за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу, франшизи та ПДВ на деталі.
 
Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);                2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
 
Колегією суддів встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 50 902,01 грн. Предметом спору є відшкодування недостатньої, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі
№ 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від  22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17
З огляду на вищевикладене із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей.
При цьому колегія суддів зауважує, що згідно звіту ТОВ «ЕАК Фаворит» про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Kia Cherato д.н.з. НОМЕР_2 , вартість ремонту становить 92 976, 06 грн., вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та ПДВ складає                          58 062, 23 грн.
Таким чином різниця між фактичним розміром шкоди та вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей становить 34 913,83 грн.   (92 976, 06 грн. - 58 062, 23 грн.)
Вимоги, щодо стягнення із ОСОБА_2 частини матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту зносу, яка входить в межі страхового ліміту та становить                7 160,22 грн. з огляду на вищевикладене є необґрунтованими, а вимог щодо стягнення із відповідача франшизи в розмірі 2000 грн. позивачем не заявлялось.
Колегія суддів зауважує, що сума страхової виплати в сумі 50 902,01 була виплачена позивачу з урахуванням податку на додану вартість, вимоги про стягнення матеріального збитку в сумі 7 160,22 грн. з огляду на докази наявні в матеріалах справи повинні були бути заявлені до страховика, а не до ОСОБА_2 .
Посилання суду першої інстанції та відповідача у його поясненнях на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з ОСОБА_2 не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковими, оскільки ОСОБА_2 як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка повинна відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу.
 
Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи те, що місцевим судом було невірно з`ясовано обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволенні позовних вимог щодо стягнення з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 34 913,83 грн.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до вимог ч.1 ст.137 ЦПК України Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасниксправи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Позовні вимоги задоволено часткового в сумі 34 913,83 грн.(82.98%).
Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2102 грн. (1261,20+840,8).
Сторонами надано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу дорогу в суді першої та апеляційної інстанції, позивачем на суму 16 000 грн., а відповідачем - 14 104 грн.
З урахуванням розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір (1744,24 грн.) та витрати понесені ним на правничу допомогу (13 276,8 грн.) за вирахуванням витрат на правничу дорогу понесених відповідачем (2400,5 грн.), що становить суму коштів в розмірі 12 620,54 грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.  
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити часткового.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) матеріальну шкоду в розмірі 34 913 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот тринадцять) грн. 83 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 )  судові витрати в розмірі 12 620(дванадцять тисяч шістсот двадцять) грн. 54 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено «19» квітня 2021 року.

Сліпченко О.І.
 
                                                         Іванова І.В. 
 
                                                         Сушко Л.П.