ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4425/21 Справа № 211/5837/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Голуб О.О.
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 19 березня 2020 року, -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівського районної у місті Кривому Розі ради припинення права власності на частину квартири та про визнання права власності. 
В обґрунтування позову зазначено, що 27 жовтня 2006 року органом приватизації було видане свідоцтво про право власності на трьохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 74,7 кв.м., житлова площа - 42,1 кв.м. на ім`я батька - ОСОБА_4 , матір, тобто відповідача по справі ОСОБА_2 , брата, тобто третьої особи - ОСОБА_3 , та позивача ОСОБА_1 .. Згідно вказаного свідоцтва, кожен із співвласників має право власності по 1/4 частини у власності вказаної квартири, кожен. 
Згодом батьки ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 розірвали шлюб через те, що матір позивача, відповідач по справі ОСОБА_2 стала зловживати спиртними напоями та батько позивача ОСОБА_4 знявся з реєстрації та 07 листопада 2015 року, згідно договору дарування, подарував позивачу, ОСОБА_1 , належну йому 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 . Таким чином, на теперішній час позивачу ОСОБА_1 , належить 1/2 частина трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 . 
Брату, тобто третій особі по справі ОСОБА_3 , належить 1/4 частина спірної квартири. 
Як позивач зі своєю родиною, так і третя особа по справі, брат позивача ОСОБА_3 зі своєю родиною вимушені були виїхати зі спірної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 через сварки з матір`ю, яка вчиняла їх, перебуваючи у нетверезому виді. 
Після того як позивач  ОСОБА_1 разом з братом, третьою особою по справі ОСОБА_3 із-за неможливості проживання виїхали з спірної квартири, вони стали відповідачу ОСОБА_2 пропонувати продати квартиру та поділити кошти згідно до часток кожного із співвласників, відповідач не була проти цього, але стала вимагати, щоб їй сини  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дали 10 000 доларів США., однак квартира з урахуванням автономного опалення, яке встановили позивач з братом, третьою особою по справі коштувала близько 12000-15000 доларів США, вони матері казали, що 1/4 частина спірної квартири це від 3000 до 3700 доларів США, на що відповідач ОСОБА_2 пояснила, що їй потрібно 10 000 США або вона не надасть дозволу на продаж квартири. Позивач та його брат, третя особа по справі знайшли відповідачу 1-но кімнатну квартиру та запропонували їй там жити. Вказану квартиру вони хотіли придбати для матері, відповідачу по справі за власні кошти, але матір також відмовилася.
Позивач  ОСОБА_1 зазначив, що продаж спірної квартири необхідний для того, щоб позивач та його брат ОСОБА_3 змогли за ці кошти, кожен окремо, купити квартиру, щоб там проживати з сім`єю.
Позивач, з братом ОСОБА_3 намагалися зробити все, щоб мати не вживала алкогольні напої, пропонували свої послуги на лікування, однак вона відмовлялася в їх послугах. При цьому, відповідач ОСОБА_2 подала в суд про стягнення з позивача та третьої особи аліментів на її утримання, однак у задоволенні позову було відмовлено.
Також позивач зазначає, що станом на 05 вересня 2019 року заборгованість по комунальним платежам по спірній квартирі, послугами якою позивач та його брат не користувалися, складає більше ніж 26 000 грн. 
При цьому позивач звертає увагу на те, що згідно експертного висновку № 42/18 зазначила, що: середня ринкова вартість спірної квартири АДРЕСА_2 складає 381 300 грн., що на теперішній час є еквівалентом 15 250 доларів США, відповідно ціна 1/4 частини, яка належить відповідачу складає 95 325 грн., що є еквівалентом 3 820 доларів США. Позивач та його брат розуміючи, що за вказані грошові кошти 3800 доларів США не можливо фактично придбати однокімнатну квартиру матері, так як вартість однокімнатних квартири складає від 4000 до 7000 доларів США, з урахуванням місцевості, поверху та стану і ремонту квартири, наявність в квартирі меблі від попередніх власників. Тому позивач, з братом, щоб не порушити права відповідача, та щоб вона змогла придбати собі однокімнатну квартиру, в якій навіть можливо зробити пристойний ремонт, поклали на депозит суду не 3 820 доларів США, а 5000 доларів США, що є на теперішній час еквівалентом 119750,00 гривень, про що надана квитанція.
Оскільки квартира має конструктивні і плануванні обмеження, обмежену загальну і житлову площу, виділення в квартирі АДРЕСА_2 в натурі 1/4 частки з дотриманням будівельних норм є технічно не можливим. позивач просив суд припинити право власності на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_2 загальна площа якої складає 74,7 кв.м., житлова площа 42,1 кв.м. за відповідачем ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину в квартирі АДРЕСА_2 , загальна площа якої складає 74,7 кв.м., житлова площа - 42,1 кв.м., що раніше належала ОСОБА_2 на праві власності, стягнути на користь ОСОБА_2 вартість 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 в розмірі 119 750 грн., що за курсом НБУ України еквівалентно 5000 дол. США, які згідно квитанції № 0.0.1476305917.1 від 25 вересня 2019 року внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду, шляхом перерахування суми грошових коштів 119 750 грн., що за курсом НБУ України еквівалентно 5000 дол. США Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з депозитного рахунку суду на ім`я ОСОБА_2 , та стягнути судові витрати.
Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року позов задоволено.
Припинено за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/4 частку її майна в квартирі АДРЕСА_2 загальна площа якої складає 74,7 кв.м., житлова площа - 42,1 кв.м. та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину в квартирі АДРЕСА_2 , загальна площа якої складає 74,7 кв.м., житлова площа 42,1 кв.м. яка раніше належала ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 загальна площа якої складає 74,7 кв.м., житлова площа 42,1 кв.м. в розмірі 119 750 грн., що за курсом НБУ України еквівалентно 5000 дол. США, які згідно квитанції № 0.0.1476305917.1 від 25 вересня 2019 року внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду, шляхом перерахування суми грошових коштів 119 750 грн., що за курсом НБУ України еквівалентно 5000 дол. США Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області з депозитного рахунку суду на імя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 953 гривні 25 коп.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що про розгляд справи відповідач належним чином не була повідомлена та справу було розглянуто за її відсутності.
На думку апелянта судом першої інстанції не було враховано, що припинення права власності на спірну квартиру позбавляє її права на житло, в якому відповідач мешкає на протязі 30 років, веде домашнє господарство, проводить поточні ремонти та сплачує комунальні послуги та іншого житла в неї не має.
Крім того, відповідач не згодна з сумою грошових коштів у розмірі 5000 доларів, які були покладені позивачем на депозитний рахунок, оскільки станом на 2021 рік цієї суми не вистачить для придбання рівноцінного житла. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач ОСОБА_1 просить рішення суд першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника – ОСОБА_5 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін, третю особу ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 , батькові позивача ОСОБА_4 , відповідачу ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_3 на праві приватної спільної власності в рівних долях, на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 27 жовтня 2006 року, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 по 1/4 частці за кожним (а.с. 13).
Згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. 07 листопада 2015 року, ОСОБА_4 подарував 1/4 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 (а.с. 15-16).
Згідно довідки Криворізької об`єднаної міської довідково – інформаційної служби №39 від 09 вересня 2019 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 своєму зареєстровано три особи – позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та третя особа – ОСОБА_3 (а.с. 18).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачу ОСОБА_1 на підставі Договору Дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. 07 листопада 2015 року, належить 1/4 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що квартира є неподільною та неможливо виділити в натурі 1/4 частину квартири, при цьому спільне володіння та користування квартирою є неможливим, через спосіб життя відповідача. При цьому, судом враховано, що на депозитний рахунок позивачем внесено кошти у розмірі вартості 1/4 спірної частки квартири, в сумі 119 750 гривень, а тому наявні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/4 частку квартири, що належить відповідачу ОСОБА_2 та припинення права власності відповідача на зазначену частку спірної квартири.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Цією статтею також визначено певні гарантії прав приватних осіб у випадку втручання держави у їхні права.
Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Згідно із статтею 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Зазначена правова позиція висловлена у пункті 43 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції не взяв до уваги наведені норми матеріального права, не врахував, що позивачем не доведено наявність передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, які дають право на припинення права власності на частку відповідача у спільному майні шляхом компенсації її вартості. Крім того, позивач не довів, що припинення права власності на належну відповідачу 1/4 частку в спірній квартирі, не завдасть останній істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших.
Натомість, як вбачається з матеріалів справи частки відповідача у спірній квартирі 1/4 частини не є незначною та завдасть відповідачу істотної шкоди, зважаючи на те, що у відповідача ОСОБА_2 не має іншого житла на праві власності. 
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17, провадження № 12-180гс18, зроблено висновок про те, що відсутність в статті 365 ЦК України посилання на необхідність одночасної наявності обставин, передбачених пунктами 1-3 цієї статті, свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення, таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц, провадження № 61-4860св18, зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
Таким чином, аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, не сплачує комунальні послуги, у зв`язку з чим є заборгованість, однак зазначені позивачем обставини не являються правовою підставою, в розумінні ст. 365 ЦК України, для припинення права власності відповідача на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 та не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі не підтверджено, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.
При цьому колегія суддів зауважує, що спірна квартира є єдиним місцем проживання відповідача.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що 1/4 частка у праві власності на нерухоме майно є незначною часткою для відповідача, оскільки не можна вважати, що така частка є незначною.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17, провадження № 61-42000св18, зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода, майнова або немайнова, внаслідок припинення права на частку.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень, особливо судами вищих інстанцій, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегія суддів установивши, що частка ОСОБА_2 у спільному майні не є незначною, а припинення права останньої на частку у спірній квартирі призведе до порушення її прав та завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.
У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача про те, що припинення права власності на спірну квартиру позбавляє її права на житло, в якому відповідач мешкає на протязі 30 років, веде домашнє господарство, проводить поточні ремонти та сплачує комунальні послуги та іншого житла в неї не має, заслуговують на увагу.
При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що про розгляд справи відповідач належним чином не була повідомлена та справу було розглянуто за її відсутності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач була повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції на 13 березня 2020 року, що підтверджується розпискою (а.с. 68). 
На підставі викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності позивачем.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 Грошові кошти в сумі 119 750 гривень, внесені ним на депозитний рахунок №37312066017442 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області згідно квитанції №0.0.1476305917.1 від 25 вересня 2019 року по цивільній справі №211/5837/19 (а.с. 38).
Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2020 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівського районної у місті Кривому Розі ради про припинення права власності на частину квартири та про визнання права власності.
Грошові кошти в сумі 119 750 гривень, внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок №37312066017442 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області згідно квитанції №0.0.1476305917.1 від 25 вересня 2019 року по цивільній справі №211/5837/19 повернути ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: