ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року	Львів	Справа № 140/9075/20 пров. № А/857/5488/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Улицького В.З., Шавеля Р.М.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі №140/9075/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби, головного державного інспектора Волинської митниці Держмитслужби Хмілякура Віталія Сергійовича про зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції – Валюх В.М., час ухвалення – 10.43 год., місце ухвалення – м. Луцьк, дата складання повного тексту – 25.01.2021),-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Волинської митниці Держмитслужби, головного державного інспектора Волинської митниці Держмитслужби Хмілярука Віталія Сергійовича про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення надмірно сплачених коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач придбав за кордоном транспортний засіб «автобус пасажирський, марка IVECO, модель DAILY 50С17, номер кузова НОМЕР_1 , тип двигуна дизель, тип кузова пасажирський автобус, колісна формула 4x2, робочий об`єм циліндрів двигуна 2998 см. куб., потужність 125 кВт, календарний рік виготовлення 2012 рік, модельний рік виготовлення 2012 рік, що був у використанні, призначений для перевезення пасажирів по дорогам загального призначення», за суму 4000,00 євро, та, крім того, 50,00 євро було витрачено на переїзд за межами України до пункту митного посту на території України.
09.06.2020 на Волинську митницю Держмитслужби подано пакет документів, необхідних для розмитнення вказаного автомобіля. Разом з документами, які підтверджують вартість автомобіля, тобто грошової суми в валюті євро, яку фактично заплачено продавцю, згідно з якими вартість автомобіля  становить 4000,00 євро, подано квитанцію про оплату за попереднє митне оформлення на суму 39700,00 грн.
Проте, працівниками митниці відмовлено у митному оформленні автомобіля з посилання на те, що згідно з їхніми даними вартість автомобіля значно вища та становить суму згідно з коригуванням 11000,00 євро.
Позивач не згідний із таким коригуванням вартості автомобіля, але вимушений був доплатити суму 83200,00 грн., яка необхідна як платіж для митного оформлення автомобіля за оцінкою митниці. Крім того, в результаті протиправних дій працівників митниці по встановленню завищеної оцінки автомобіля та бездіяльності, що виявилась у неприйнятті до уваги документів, що підтверджують дійсну вартість спірного автомобіля, позивачу було заподіяно майнову шкоду на суму 82668,86 грн.
Позивач, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви просить визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо відмови у прийнятті до розрахунку митного оформлення (коригування) дійсної вартості авто IVECO модель DAILY 50C17, номер кузова НОМЕР_1 в сумі 4000,00 євро, визнати протиправними дії відповідачів щодо встановлення оціночної вартості авто IVECO модель DAILY 50C17, номер кузова НОМЕР_1 в сумі 11000,00 євро, скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 205030/2020/20302 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA205030/2020/000017/2 від 16.06.2020, зобов`язати Волинську митницю Держмитслужби здійснити перерахування розрахунку митного оформлення (коригування) авто IVECO модель DAILY 50C17, номер кузова НОМЕР_1 відповідно до вартості в сумі 4000,00 євро, стягнути з Волинської митниці Держмитслужби надмірно сплачені кошти за митне оформлення автомобіля IVECO модель DAILY 50C17, номер кузова НОМЕР_1 в сумі 82668,86 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано картку відмови Волинської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205030/2020/20302 від 16 червня 2020 року та рішення Волинської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA205030/2020/000017/2 від 16 червня 2020 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1681 гривня 60 копійок.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, не надано належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. 
Апелянт зазначає, що під час опрацювання документів та здійснення перевірки числового значення заявленої декларантом митної вартості товару було виявлено розбіжності, а саме: копія митної декларації країни відправлення від 05.06.2020 року №20ЕЕ3300ЕЕ71592466 містить інформацію щодо доставки товару на умовах FCA Талін, Естонія, про що митному органу не надано розрахунок митної вартості з включенням таких витрат. 
Транспортні витрати – одна з складових митної вартості і за вищевказаними умовами поставки вони повинні включатися до її числа.
Документів що стосуються витрат на транспортування додатково декларантом не надавалося, тому оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови у митному оформленні прийняті відповідно до вимог законодавства.
Що стосується висновків суду першої інстанції про те, що помилкове визначення декларантом митної вартості спірного ТЗ за шостим резервним методом у даному випадку не має правового значення та не звільняє відповідача від обов`язку довести визначену оскаржуваним рішенням митну вартість автомобіля, яка до того ж є майже втричі більшою, ніж визначена декларантом, то апелянт зазначає, що декларант при поданні МД №UA205030/2020/015712 від 18.06.2020 року для випуску транспортного засобу у вільний обіг з наданням гарантій, передбачених ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України, також подав її за 6 (резервним) методом визначення митної вартості товарів, тому при поданні другої митної декларації за 6 (резервним) методом визначення митної вартості товарів не може бути помилковістю.
Також у повідомленні декларанту та так само у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 16.06.2020 року №UA205030/2020/000017/2, вказано, що у копії митної декларації країни відправлення від 05.06.2020 року №20ЕЕ3300ЕЕ71592466 міститься інформація щодо доставки товару на умовах FCA Талін, Естонія, про що митному органу не надано розрахунок митної вартості з включенням таких витрат.
З урахуванням наведених обставин просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 3 ст. 124 КАС України, судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється за наявності в особи офіційної електронної адреси - шляхом надсилання повістки на офіційну електронну адресу.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про дату судового засідання на офіційну електронну адресу. 
Частинами другою та третьою статті 129 КАС України визначено, що учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки. 
Якщо протягом дня, наступного за днем надсилання тексту повістки, підтвердження від учасника судового процесу не надійшло, секретар судового засідання складає про це довідку, що приєднується до справи і підтверджує належне повідомлення учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою з моменту складання секретарем судового засідання відповідної довідки.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 придбав ТЗ (автобус пасажирський марки IVECO, модель DAILY 50С17, номер кузова НОМЕР_1 , загальна кількість місць, включаючи місце водія - 21, призначення - для перевезення пасажирів, тип двигуна дизельний, робочий об`єм двигуна 2998 см. куб., колісна формула 4x2, маса в разі максимального завантаження 4990 кг., потужність 125 кВт, такий що був у використанні, тип кузова пасажирський автобус, календарний рік виготовлення 2012 рік, модельний рік виготовлення 2012 рік, колір білий).
09.06.2020 представник декларанта ТзОВ «Бінго Брок» Шевчук Л.О. для митного оформлення вказаного ТЗ, який ввозився на митну територію України, подав Волинській митниці Держмитслужби МД № UA205030/2020/014650 (а. с. 46) разом із пакетом документів. При цьому, у графі 43 цієї МД вказано шостий резервний метод визначення митної вартості товару, а згідно із графою 42 вказаної МД митну вартість товару заявлено у розмірі 4000,00 євро.
09.06.2020 декларанту був направлений запит Волинської митниці Держмитслужби щодо подання в десятиденний строк додаткових документів: договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язані з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки по сплаті комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних з виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерських документацій; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта. При цьому, направлення зазначеного запиту щодо подання додаткових документів відповідач мотивував тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, зокрема митному органу не надано розрахунок митної вартості з включенням витрат щодо доставки товару.
Додаткові документи на запит митниці представником декларанта надані не були, про що зроблено відповідний запис на запиті,  а допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 (представник декларанта ТзОВ «Бінго Брок») підтвердив власноручне написання такого запису.
16.06.2020 Волинська митниця Держмитслужби прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205030/2020/000017/2, відповідно до якого митну вартість вказаного вище ТЗ визначено за резервним методом, згідно рівня на подібні товари за ЄАІС, а саме за МД № UA 305130/2020/6772 від 18.03.2020 на рівні 11000 євро. При цьому, суду надано МД № UA 305130/2020/6772 від 18.03.2020, з якої вбачається митне оформлення ТЗ за резервним методом ТЗ марки IVECO, моделі DAILY 50С 2013 року виготовлення.
Крім того, того ж дня Волинська митниця ДФС видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів №UA205030/2020/20302, відповідно до якої відмовлено у митному оформленні (випуску) вказаного товару у зв`язку із прийняттям рішення про  коригування митної вартості товарів від 16.06.2020 №UA205030/2020/000017/2.
В подальшому, як вбачається із матеріалів справи, спірний товар було випущено у вільний обіг за МД № UA205090/2020/015712 від 18.06.2020.
Суд першої інстанції  позов задовольнив частково з тих підстав, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару, що була фактично сплачена  та не дають можливість здійснити митне оформлене товару.  
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що підлягають обчисленню (пункт 2 частини другої статті 52 МК України).
Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно із частиною другою статті 53 МК України,  документами, які підтверджують митну вартість товарів є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини шостої цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Таким чином, стаття 53 МК України містить опис двох підстав, за яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи: у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
У першому випадку вимагається надання документів згідно переліку: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості ( ст. 54 МК України).
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу(частина друга статті 54 МК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Згідно з частиною шостою статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).
Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митний орган зобов`язаний доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для коригування митної вартості органом доходів і зборів лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно з частиною першою статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частини другої статті 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Частиною третьою статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста статті 57 МК України).
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів ( ч. 1 ст. 58 МК України).
Згідно з частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина друга статті 55 МК України).
Як слідує із оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів від 16.06.2020 №UA205030/2020/000017/2, додаткові документи були витребувані відповідачем від декларанта, у зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять розбіжності, зокрема митному органу не надано розрахунок митної вартості з включенням витрат щодо доставки товару.
Митну вартість ТЗ заявлено у розмірі 4050,00 євро за резервним методом визначення митної вартості товару.
Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 (представник декларанта ТзОВ «Бінго Брок») суду пояснив, що у митну вартість ТЗ, крім вартості товару в сумі 4000,00 євро, були включені транспортні витрати в сумі 50,00 євро, та товар можливо помилково був задекларований за резервним методом.
Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач як до митного оформлення, так і до суду надав передбачені статтею 53 МК України документи, які є об`єктивно такими, що підтверджують заявлену митну вартість спірного товару «автобус пасажирський, марка - IVECO, модель - DAILY 50С17, модельний рік виготовлення - 2012, календарний рік виготовлення - 2012, кузов НОМЕР_1 » саме в сумі 4000,00 євро: рахунок від 28.05.2020 №26, який знаходиться у матеріалах справи в перекладі з естонської на українську мову, згідно з яким вартість вказаного ТЗ становить 4000,00 євро; оплата коштів в сумі 4000,00 євро за спірний ТЗ підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті від 02.06.2020; у графі 42 експортної декларації вартість вказаного вище ТЗ також визначена на рівні 4000,00 євро. 
Разом з тим, в оскаржуваному рішенні відповідача про коригування митної вартості товарів від 16.06.2020 №UA205030/2020/000017/2 відсутні зауваження щодо вказаних вище документів, які були подані до митного оформлення (рахунок, платіжне доручення, експортна декларація) та не зазначено чому такі документи не взяті до уваги при визначенні митної вартості ТЗ, не зазначено про наявність розбіжностей чи ознак підробки. 
Також є вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач не спростував достовірність документів, які були подані до митного оформлення та не обґрунтував неможливість їх врахування при визначенні митної вартості спірного товару. 
Суд також вірно врахував пояснення позивача ОСОБА_1 про те, що договору купівлі-продажу між ним як покупцем та продавцем укладено не було, спірний автомобіль був придбаний за результатами пошуку в мережі Інтернет.
Доводи апелянта про те, що декларант при поданні МД №UA205030/2020/015712 від 18.06.2020 року для випуску транспортного засобу у вільний обіг з наданням гарантій, передбачених ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України, також подав її за 6 (резервним) методом визначення митної вартості товарів, тому при поданні другої митної декларації за 6 (резервним) методом визначення митної вартості товарів не може бути помилковістю  є невірними та митну вартість товару не впливають, оскільки помилкове визначення декларантом митної вартості спірного ТЗ за шостим резервним методом у даному випадку не має правового значення та не звільняє відповідача від обов`язку довести визначену оскаржуваним рішенням митну вартість автомобіля.
При цьому, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 08.05.2020 у справі №140/311/19, відповідно до яких помилкове зазначення декларантом у митній декларації резервного методу визначення митної вартості товару, тоді як фактично її було визначено за ціною контракту (за першим методом), що підтверджується наданими декларантом до митниці документами, не призвело та не могло призвести до зменшення розміру або звільнення від сплати митних платежів та, відповідно, не має правового значення для правильного вирішення справи.
Що стосується посилань апелянта на те, що копія митної декларації країни відправлення від 05.06.2020 року №20ЕЕ3300ЕЕ71592466 містить інформацію щодо доставки товару на умовах FCA Талін, Естонія, про що митному органу не надано розрахунок митної вартості з включенням таких витрат, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що із  пояснень позивача ОСОБА_1 слідує, що доставку спірного ТЗ на митну територію України здійснював ОСОБА_3 , який діяв від імені та в інтересах позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 22.06.2020 та він самостійно та за власний рахунок виїхав за межі України, а повертався до України саме на спірному ТЗ, тому витрати на доставку автомобіля становлять 50 євро у вигляді витрат на пальне відповідно до чеку від 05.06.2020
Отже, під час судового розгляду справи факт включення до митної вартості спірного ТЗ (крім його фактурної вартості в сумі 4000,00 євро) витрат на доставку товару в розмірі 50,00 євро знайшов своє документальне підтвердження.
Оскільки митний орган необхідність подання додаткових документів обґрунтував саме відсутністю розрахунку митної вартості із включенням витрат на доставку товару, а позивачем  доведено такі витрати в сумі 50,00 євро, тому коригування митної вартості спірного ТЗ згідно із оскаржуваним рішенням від 16.06.2020 №UA205030/2020/000017/2 з 4050,00 євро до 11000,00 євро є необґрунтованим.
Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного ТЗ та у його митному оформленні, тому оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів №UA205030/2020/20302 від 16.06.2020 та картка відмови у митному оформленні товару №UA205030/2020/000017/2 від 16.06.2020 є необґрунтованими та такими, що не відповідають вказаним вище нормам МК України, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вказаних рішення та картки належить задовольнити.
Позивач під час митного оформлення надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості транспортного засобу, які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом методом.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Перевіривши оскаржені позивачем рішення відповідача,  апеляційний суд вважає, що таке не відповідають  критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню. 
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби – залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2021 року у справі №140/9075/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	Р. М. Шавель 	
Повне судове рішення складено 31.05.2021р.