ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 квітня 2021 року           справа №200/7884/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Компанієць І.Д., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Галемського Сергія Миколайовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року (повне судове рішення складено 27 жовтня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/7884/20-а (суддя в І інстанції Зінченко О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, третя особа: Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,                                                   

                                                     УСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Галемський С.М., який діє в інтересах   ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Управління), третя особа: Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна (далі – Приватний нотаріус), в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Управління щодо ненадання Приватному нотаріусу інформації щодо розміру страхових виплат, які належали ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не були одержані ним за життя; 
- зобов`язати Управління надати Приватному нотаріусу інформацію щодо розміру страхових виплат, які належали ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але не були одержані ним за життя;
- зобов`язати відповідача подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що після смерті батька позивача - ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишилась сума недоотриманих страхових виплат. У зв`язку з цим, у червні 2019 року вона звернулась до Приватного нотаріуса в межах шестимісячного строку, передбаченого законодавством для прийняття спадщини. На запит Приватного нотаріуса до Фонду соціального страхування України в Донецькій області про надання інформації щодо наявності страхових виплат у разі настання нещасного випадку на виробництві відносно її батька, відповідач листом повідомив про те, що ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Маріупольському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у період з жовтня 2017 року по день смерті – 09 червня 2019 року. Відділенням у лютому 2018 року була виплачена заборгованість по щомісячним страховим виплатам за період з 01 жовтня 2014 року по 30 листопада 2015 року.
Представник позивача зазначив, що з відповіді відповідача вбачається, що в період з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2017 року страхові виплати її батьку не виплачувались, тому не надання відповідачем інформації нотаріусу про суму недоотриманих страхових виплат за період з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2017 року є протиправним.   
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2017 року страхові виплати не нараховувались та не були виплачені ОСОБА_2 за життя. Натомість місцевий суд встановив, що причини та підстави такого не нарахування не є предметом цієї позовної заяви, але зазначив, про необхідність включення до складу спадщини страхових виплат, які належала потерпілому. Отже, для включення до складу спадщини таких сум саме необхідно отримати інформацію у відповідача та зазначити конкретну суму в свідоцтві на право спадщини.
Апелянт наголошує, що за таких обставин, місцевий суд не надав належну оцінку тому, що саме відповідач розпорядником такої інформації.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов наступних висновків.
Предметом даного позову є правомірність дій (бездіяльність) Управління щодо ненадання Приватному нотаріусу інформації щодо розміру страхових виплат, які належали ОСОБА_2 та пов`язані із цим відносини. 
За змістом наведених норм права до складу спадщини входять суми страхового відшкодування, що належали спадкодавцю, однак судом встановлено, що за період життя ОСОБА_2 не нараховувались страхові виплати за період з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2017 року. Причини та підстави такого не нарахування не є предметом даної позовної заяви.
Враховуючі те, що у період життя потерпілого ОСОБА_2 страхові виплати за період з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2017 року йому не були нараховані у відповідній сумі, судом не встановлено порушень вимог чинного законодавства в діях відповідача щодо ненадання Приватному нотаріусу інформації щодо розміру страхових виплат, які належали ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим. 

Між сторонами відсутній спір, що ОСОБА_2 перебував на обліку в територіальному органі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та отримував щомісячні страхові виплати внаслідок настання нещасного випадку на виробництві.
Як вказано у позовній заяві, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис № 23 від 14 червня 2019 року (а.с.10).
Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56676047 відкрито спадкову справу № 64387321, дата заведення 27 червня 2019 року (а.с.11). 
06 липня 2019 року за вихідним № 783/02-14 приватний нотаріус Сахова М.А. направила запит до Фонду соціального страхування України Донецьке міське відділення у Куйбишевському районі, в якому просила надати інформацію про наявність грошових вкладів та сум з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями, а також страхової виплати у разі настання нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (регресу) відкритих на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 по спадковій справі № 105/2019, з метою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.12). 
Дружківське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області листом від 15 липня 2019 року № 05-05/763 повідомило приватного нотаріуса про те, що відповідно до листа виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 20 листопада 2015 року № 1491-03-02 з 01 грудня 2015 року призупинено нарахування страхових виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей) у Донецькому міському відділенні у Куйбишевському районі, які переміщені на територію, що контролюється українською владою (а.с.13).
05 жовтня 2019 року за вихідним № 1273/02-14 Приватний нотаріус направила запит до Фонду соціального страхування України Маріупольського міського відділення, в якому просила надати інформацію про наявність грошових вкладів та сум з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями, а також страхової виплати у разі настання нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (регресу) відкритих на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 по спадковій справі № 105/2019, з метою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.14).
Маріупольське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області листом від 17 жовтня 2019 року № 23-031/4287 повідомило Приватного нотаріуса про те, що для отримання відомостей про недоотримані суми страхових виплат запропоновано звернутись до Дружківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області (а.с.15).
Управління листом від 05 грудня 2019 року за вихідним № 01-04/15-2111 повідомило Приватного нотаріуса про те, що ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Маріупольському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у період з 01 жовтня 2017 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . У лютому 2018 року померлому виплачено заборгованість по щомісячним страховим виплатам за період з 01 жовтня 2014 року по 30 листопада 2015 року і недоотримані страхові виплати перед померлим відсутні (а.с.16). 
Із наданих відповідачем документів із особової справи ОСОБА_2 , судами також встановлено, що 09 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звертався до Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області із заявою про продовження раніше призначеної страхової виплати (а.с.43). Постановою Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області за № 0533/23081/23081/2 від 03 листопада 2017 року продовжено потерпілому ОСОБА_2 раніше призначену щомісячну грошову суму у разі втрати працездатності з 01 листопада 2017 року.
Право громадян України на соціальних захист у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності від нещасного випадку на виробництві передбачено Законом України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV).
Відповідно до частини 1 статті 19 цього Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.
За статтею 36 Закону № 1105-XIV, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в  порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною 1 статті 42 наведеного Закону сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я.
Відповідно до частини 1 статті 46 Закону № 1105-XIV, страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Частиною 4 статті 47 Закону № 1105-XIV передбачено, що виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.
Відповідно до частини десятої статті 47 Закону № 1105-XIV належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.
Відповідно до частини 4 статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не одержане у зв`язку зі смертю застрахованої особи матеріальне забезпечення виплачується членам сім`ї, які проживали разом з нею, або спадкоємцям.
Так, предметом позову є правомірність дій (бездіяльність) Управління щодо ненадання Приватному нотаріусу щодо розміру страхових виплат, які належали ОСОБА_2 та пов`язані із цим відносини. 
За змістом наведених норм права до складу спадщини входять суми страхового відшкодування, що належали спадкодавцю, однак судом встановлено, що за період життя ОСОБА_2 не нараховувались страхові виплати за період з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2017 року. Причини та підстави такого не нарахування не є предметом даної позовної заяви. 
Отже, вищенаведені норми містять обов`язок включити до складу спадщини страхові виплати, які належали потерпілому.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються КАС України. 
Згідно частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; «публічно-правовий спір» - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (стаття 4 КАС).
З аналізу наведених норм права вбачається, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
З аналізу вимог ЦПК України та КАС України можна зробити висновок, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи.
У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного права.
Статтею 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності -входять до складу спадщини.
Таким чином, аналіз статей 1218, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаних виплат.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що цей спір обумовлений порушенням приватного права позивача. Тобто, між сторонами існує спір про право, даний спір є приватно-правовим і не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, що виключає його розгляд за правилами адміністративного судочинства.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 12.02.2020 у справі № 638/11604/19, № 642/6946/18, від 04 березня 2020 року у справі № 219/11809/15-а.
Відтак, цей спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки носить приватноправовий характер, який обумовлений порушенням приватного права спадкоємця на отримання коштів та має вирішуватися загальними судами у порядку цивільного судочинства. 

Отже, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.
Згідно п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.
Зважаючи на допущені порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування судового рішення та закриття провадження у справі.
Керуючись статтями 250, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Галемського Сергія Миколайовича – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 200/7884/20-а – скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, третя особа: Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Сахова Марина Андріївна, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії – закрити.
Повне судове рішення – 27 квітня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративногосудочинства України.

Головуючий суддя                                                                       І. В. Сіваченко

Судді                                                                                  А. А. Блохін
                                                                                                                                                                                                                                      І. Д. Компанієць