КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
Справа №754/20890/13-ц                              Головуючий у 1 інстанції: Лісовська О.В. 
Провадження №22-ц/824/2851/2021            Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
24 лютого 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:
 
Головуючого (судді-доповідача)          Гаращенка Д.Р.
суддів                                             Невідомої Т.О., Пікуль А.А.,
за участю секретарів                      Телятник І.М., Спенея О.С., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоніс Груп» до ОСОБА_1 про розірвання договору та визнання права власності,-
 
                                                     ВСТАНОВИЛА:
 
У листопаді 2013 року ТОВ «Каргоніс Груп» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору та визнання права власності, в якому з урахування заяви про збільшення позовних вимог просило: розірвати Договір про заснування товариства з обмеженою відповідальністю та акт приймання-передачі об`єктів нерухомого майна до статутного капіталу від 26.11.2013 року, що укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Каргоніс Груп»; визнати за ТОВ «Каргоніс Груп» право власності на нежитлову будівлю в літ. «А» по АДРЕСА_1 загальною площею 1592,5 кв.м; визнати за ТОВ «Каргоніс Груп» право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 загальною площею 988,4 кв.м, що складається з літери «А» площею 887,7 кв.м, літери «Б» площею 92,3 кв.м та літери «В» площею 8,4 кв.м; зобов`язати ОСОБА_1 замовити та виготовити технічні паспорти у відповідних ліцензованих (сертифікованих) організаціях на наступне майно: нежитлову будівлю в літ. «А» по АДРЕСА_1 загальною площею 1592,5 кв.м та нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 загальною площею 988,4 кв.м, що складається з літери «А» площею 887,7 кв.м, літери «Б» площею 92,3 кв.м та літери «В» площею 8,4 кв.м; стягнути з ОСОБА_1 3441,00 грн судового збору на користь ТОВ «Каргоніс Груп». 
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 26 листопада 2013 року між ТОВ «Каргоніс Груп» та  ОСОБА_1 укладено Договір про заснування товариства з обмеженою відповідальністю.
Вкладом позивача в обмін на частку у статутному капіталі товариства стало  наступне майно: нежитлова будівля літ. «А» по АДРЕСА_1 загальною площею 1592,5 кв.м та нежитлова будівля по АДРЕСА_2 загальною площею 988,4 кв.м, що складається з літери «А» площею 887,7 кв.м, літери «Б» площею 92,3 кв.м та літери «В» площею 8,4 кв.м. Загальна балансова вартість об'єктів складає 350 000 грн. 
Вкладом відповідача в обмін на частку у статному капіталі є грошові кошти у розмірі 350 000 грн. 
За умовами Договору кожна із сторін повинна сплатити не менше 50 % частки статутного капіталу при створені до його державної реєстрації.   
Пунктом 4.7 Договору сторони узгодили, що з метою формування установчої документації, формування статутного капіталу ТОВ «Каргоніс Груп ЛТД» позивач та відповідач зустрічаються для підписання нотаріально засвідченого Статуту товариства о 15 год 00 хв. 26 листопада 2013 року у приватного нотаріуса Київського міського округу Єрмоленко Ю.В. за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме, ним було підготовлено Акт на передачу вище зазначених нежитлових будівель, підписано відповідачем та надано довідку про балансову вартість об`єктів.
Позивач з`явився до приватного нотаріуса для підписання статутних документів, проте відповідач на зустріч не з`явилася, довідку про внесення грошей до статуту не надала, на телефонні дзвінки не відповідає.
Відповідач безпідставно зайняв об`єкти та використовує їх з іншою метою, ніж це передбачено Договором,
Позивач самостійно побудував та отримав відповідну дозвільну документацію на спірні об`єкти, є користувачем земельних ділянок під об`єктами, сплачує відповідні податки за користування земельними ділянками.
Пунктом 5.1 Договору визначено, що договір негайно припиняється у випадку невиконання будь-яким із засновників п. 4.6, 4.7 Договору.
Відповідач не виконала вимоги вказаних пунктів Договору, не надала підтвердження сплати нею частки у статутному капіталі майбутнього товариства та не з'явилася до нотаріуса  для підписання статутних документів.  
Крім того, між сторонами було укладено Договір про надання послуг, згідно якого відповідач взяв на себе обов`язки по замовленню та виготовленню технічних паспортів у відповідних ліцензованих організаціях на вищезазначені об`єкти. Позивач сплатив відповідачу кошти, як це передбачено п. 3 Договору про надання послуг, але відповідач  свої зобов`язання за договором не виконала.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоніс Груп» до ОСОБА_1 про розірвання договору про заснування товариства та акту приймання передачі об`єктів нерухомого майна до статного капіталу від 26 листопада 2013 року укладеного між сторонами, та визнання права власності задоволено.
Розірвано Договір про заснування товариства з обмеженою відповідальністю та Акт приймання-передачі майна від 26.11.2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Каргоніс Груп».
Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоніс Груп» право власності на нежитлову будівлю в літ. «А» по АДРЕСА_1 загальною площею 1592,5 кв.м.
Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоніс Груп» право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 загальною площею 988,4 кв.м, що складається з літери «А» площею 887,7 кв.м, літери «Б» площею 92,3 кв.м та літери «В» площею 8,4 кв.м.
Зобов`язано ОСОБА_1 замовити та виготовити технічні паспорти у відповідних ліцензованих (сертифікованих) організаціях на наступне майно: нежитлова будівля в літ. «А» по АДРЕСА_1 загальною площею 1592,5 кв.м та нежитлова будівля по АДРЕСА_2 , загальною площею 988,4 кв.м, що складається з літери «А» площею 887,7 кв.м, літери «Б» площею 92,3 кв.м та літери «В» площею 8,4 кв.м;
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Каргоніс Груп» витрати по сплаті судового збору в сумі 3441,00 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в грудні 2020 року Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині, якою визнано за ТОВ «Каргоніс Груп» право власності на нежитлову будівлю в літ. «А» по АДРЕСА_1 , загальною площею 1592,5 кв.м, а також зобов`язано ОСОБА_1 замовити та виготовити технічні паспорти на вказане майно та ухвалити нове рішення в цій частині, про відмову у задоволені позову ТОВ «Каргоніс Груп» до ОСОБА_1 ..
У скарзі зазначив, що згідно наказу Головного управління житлового господарства та майна №30 від 04 квітня 1997 року «Про передачу основних фондів комунальної власності м. Києва» (в редакції наказу Департаменту комунальної власності м. Києва №505 від 18.10.2016 року) за Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» закріплено комунальну власність територіальної громади м. Києва на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 .
Зазначив, що в оскаржуваному рішенні суду зазначено, що ТОВ «Каргоніс Груп» за власні кошти побудувало спірну будівлю, отримавши відповідну дозвільну документацію, а також є користувачем земельної ділянки, на якій вона розташована й сплачує за це відповідні податки. 
Нежитлова будівля АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:66:438:0033, землекористувачем якої є КП «Плесо», яке не передавало її в користування жодній особі. 
Спірна будівля з комунальної власності не відчужувалася і не була об`єктом приватизації. 
Крім того, в Реєстрі адрес м. Києва відсутні відомості про документи щодо присвоєння поштової адреси АДРЕСА_1 , будь-якому об`єкту нерухомості, натомість є відомості про наказ Департаменту від 31 травня 2016 року №182, яким присвоєно поштову адресу АДРЕСА_4 , будівлі «Гардероб».
Технічний паспорт на громадський будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , який міститься в матеріалах справи, не відповідає вимогам до технічних паспортів, зокрема, на ньому відсутні печатка та підпис суб`єкта господарювання, який проводив технічну інвентаризацію, та відсутній підпис виконавця робіт.
Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для даної справи, не перевірив належність нежитлової будівлі літ. «А» по АДРЕСА_4 , комунальній власності територіальної громади м. Києва. 
Без будь-яких належних доказів визнав встановленими обставини, що мають вирішальне значення для зазначеної справи, а саме, приватну форму права власності на спірну будівлю.
У судовому засіданні представник Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. 
Представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. В поясненнях зазначив, що його довірителька жодного договору з позивачем не укладала та не підписувала.
Представник ТОВ "Каргоніс "Групп" в судове засідання 24 лютого 2021 року не з'явився, був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи. 
Надав до суду  заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю ознайомитись  з матеріалами справи та подати заяву про відвід складу колегії суддів.
Вислухавши думку учасників процесу, які з`явились у судове засідання, колегія суддів на місті ухвалила залишити без задоволення заяву ОСОБА_2 , представника ТОВ "Каргоніс Групп".
Згідно з матеріалами справи судове засідання з 17 лютого 2021 року було відкладено на 24 лютого 2021 року у зв`язку з наданням можливості представнику ознайомитись з матеріалами справи та повторним повідомленням відповідача ОСОБА_1 . 
На думку колегії суддів наданого часу було достатньо для ознайомлення з матеріалами справи та подання відповідної заяви про відвід складу колегії суддів. Заяву щодо відкладення розгляду справи колегія суддів вважає зловживанням процесуальними правами представником ТОВ "Каргоніс Групп" з метою необґрунтованого затягування розгляду справи, про що також свідчить його поведінка в першому судовому засіданні. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, представників Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2013 року ТОВ "Каргоніс Групп" на підставі ч. 1 ст. 142 ЦК України уклало з відповідачем ОСОБА_1 . Договір про заснування товариства з обмеженою відповідальністю.
Розділом 2 Договору визначено, що предметом угоди є зобов`язання сторін об`єднати свої зусилля і спільно діяти для досягнення загальної мети по створенню ТОВ "Каргоніс Групп Лтд" та забезпечення виконання інвестиційних зобов`язань. 
Пунктом 4.2 Договору визначено, що частки учасників у статутному капіталі повинні складати: ТОВ "Каргоніс Групп" - 50% (350 000 грн), ОСОБА_1 - 50 % (350 000 грн). 
Вкладом позивача в обмін на частку у статутному капіталі товариства стало  наступне майно: нежитлова будівля літ. «А» по АДРЕСА_1 загальною площею 1592,5 кв.м та нежитлова будівля по АДРЕСА_2 загальною площею 988,4 кв.м, що складається з літери «А» площею 887,7 кв.м, літери «Б» площею 92,3 кв.м та літери «В» площею 8,4 кв.м. Загальна балансова вартість об'єктів складає 350 000 грн. 
Вкладом відповідача в обмін на частку у статному капіталі є грошові кошти у розмірі 350 000 грн. 
За умовами Договору кожна із сторін повинна сплатити не менше 50 % частки статутного капіталу при створені до його державної реєстрації.   
Згідно із пунктом 4.7 Договору сторони узгодили, що з метою формування установчої документації, формування статутного капіталу ТОВ «Каргоніс Груп ЛТД» позивач та відповідач зустрічаються для підписання нотаріально засвідченого Статуту товариства о 15 год 00 хв. 26 листопада 2013 року у приватного нотаріуса Київського міського округу Єрмоленко Ю.В. за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме, ним було підготовлено Акт на передачу вищезазначених нежитлових будівель, підписано відповідачем та надано довідку про балансову вартість об`єктів.
Позивач з`явився до приватного нотаріуса для підписання статутних документів, проте відповідач на зустріч не з`явилася, довідку про внесення грошей до статуту не надала, на телефонні дзвінки не відповідає.
Позивач самостійно побудував та отримав відповідну дозвільну документацію на спірні об`єкти, є користувачем земельних ділянок під об`єктами, сплачує відповідні податки за користування земельними ділянками.
Пунктом 5.1 Договору визначено, що договір негайно припиняється у випадку невиконання будь-яким із засновників п. 4.6, 4.7 Договору.
Відповідач не виконала вимоги вказаних пунктів договору, не надала підтвердження сплати нею частки у статутному капіталі майбутнього товариства та не з'явилася до нотаріуса  для підписання статутних документів.  
Крім того, між сторонами було укладено Договір про надання послуг, згідно якого відповідач взяла на себе обов`язки по замовленню та виготовленню технічних паспортів у відповідних ліцензованих організаціях на вищезазначені об`єкти. Позивач сплатив відповідачу кошти, як це передбачено п. 3 Договору про надання послуг, але відповідач  свої зобов`язання за договором не виконала.
Відповідач з моменту укладення договору і до часу  звернення позивача з позовом до суду  зайняла спірні об`єкти нерухомості, використовує їх з зовсім іншою метою, ніж це було передбачено договором, вважаючи себе власником спірного об`єкту.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_1 не виконала вимоги Договору про заснування товариства з обмеженою відповідальністю, не надала підтвердження сплати нею частки у статному капіталі у майбутньому товаристві та  не з'явилась до нотаріуса для підписання статутних документів. Крім того, суд зазначив, що оскільки ОСОБА_1 оспорює право власності позивача на спірний об`єкт нерухомості, то є підстави для визнання за ТОВ "Каргоніс Групп" права власності  на зазначені в позові об`єкти нерухомості.
Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне. 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. 
Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. 
При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
У пункті 7 зазначеної постанови Пленуму зазначено, що відповідно до статті 115 ЦК господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу, а також іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.
Суди повинні мати на увазі, що коли рухоме майно передано як вклад до статутного (складеного) капіталу до моменту державної реєстрації юридичної особи (частина четверта статті 87 ЦК), то право власності цієї юридичної особи на майно виникає не раніше дати такої реєстрації. 
Якщо рухоме майно передано як вклад до статутного (складеного) капіталу після державної реєстрації юридичної особи, то право власності цієї юридичної особи виникає з моменту передання їй майна, якщо інше не передбачено законом або учасниками юридичної особи (стаття 102 ЦК). 
Підтвердженням цього може бути, наприклад, акт приймання-передання майна, вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.
У разі передання нерухомого майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу юридичної особи право власності на таке майно виникає з моменту державної реєстрації права за такою юридичною особою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Колегія суддів встановила, що звертаючись до суду з позовом з вимогою про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна позивач ТОВ "Каргоніс Груп" не надало суду першої інстанції відповідних доказів користування або володіння нерухомим майном, яке є предметом спору, та земельної ділянки, на якій воно розташовано. 
А суд першої інстанції відповідно не перевірив чи порушено право позивача і чи підлягає воно захисту, чи є у позивача обґрунтоване право на зазначені в позові об'єкти нерухомості. 
Так, згідно з лисом Департаменту комунальної власності м. Києва від 13 березня 2019 року, відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 15 жовтня 1996 року №1641 "Про реорганізацію Управління парків та установ дозвілля" та на підставі наказу Департаменту  комунальної власності м. Києва від 18 жовтня 2016 року №505 "Про внесення змін до наказу Головного управління житлового господарства та майна міста від 04 квітня 1997 року №30 "Про передачу основних фондів комунальної власності м. Києва" нежитлова будівля на АДРЕСА_4 , площею 480 кв.м., належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплена за КП "Плесо" на праві господарського відання.   ( т.1 а.с. 150)  
Згідно з листом КП Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м.Києва " Плесо " від 26 листопада 2020 року повідомлено про те, що нежитлова будівля площею 480 кв.м, розташована за адресою АДРЕСА_4 ( код земельної ділянки 8000000000:66:438:0033), належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та закріплена за КП " Плесо" на праві господарського відання відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)  № 1641 від 15 жовтня 1996 року.
КП "Плесо" не передавало та не погоджувало передачу у власність фізичним чи юридичним особам зазначену спірну нежитлову будівлю.
Колегія суддів встановила, що також не передавалась у власність або в користування будь-якій особі земельна ділянка на якій розташований спірний об'єкт нерухомості.
Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції зазначені обставини не були перевірені та встановлені, що призвело до ухвалення помилкового висновку про визнання права власності на спірний об'єкт нерухомості, який ніколи не належав позивачу.
Згідно зі ст. 328 ЦК України (в редакції діючій на час ухвалення рішення) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо  не  випливає  із  закону  або  незаконність  набуття  права власності не встановлена судом. 
Відповідно до ст. 329 ЦК України (в редакції діючій на час ухвалення рішення) юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність,  та на  майно,  набуте  нею у власність на підставах, не заборонених законом. 
Підстави зазначені позивачем для визнання права власності на спірне нерухоме майно є сумнівними та не відповідають вимогам закону. 
Крім того, як роз`яснено у п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 24 жовтня 2011 року N10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин. 
Справи, що виникають з корпоративних відносин, - це справи зі спорів між юридичними особами та їх учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасниками, які вибули, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, що пов`язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи. 
Предметом відповідних позовів можуть бути вимоги про визнання недійсними: актів органів управління юридичної  особи; її  установчих документів; правочинів, укладених юридичною особою, якщо позивач обґрунтує свої вимоги порушенням його корпоративних  прав або інтересів, тощо.  
Також роз`яснено, що господарським судам підвідомчі спори, пов`язані з утворенням суб`єктів господарювання, їх реорганізацією і ліквідацією, включаючи спори про визнання недійсними установчих документів, припинення діяльності юридичної особи та скасування її  державної  реєстрації.
Зазначені правовідносини регулюється Господарським кодексом України в редакції діючій на час виникнення спірних правовідносин між сторонами по справі.  
Що стосується заявленого представником ТОВ "Каргоніс Групп" клопотання про закриття апеляційного провадження у справі у зв`язку з тим, що апеляційна скарга подана не уповноваженою особою та судом першої інстанції не вирішувалось питання про права та обов`язки апелянта, колегія суддів вважає, що клопотання належить залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно зі ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
 До апеляційної скарги додано Положення про департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київській міської ради (Київської міської адміністрації), наказ від 29 листопада 2016 року про призначення ОСОБА_3 на посаду головного спеціаліста відділу претензійно-позовної роботи юридичного управління, посадова інструкція в якій  у п. 4 зазначено, що головний спеціаліст, відділ претензійно-позовної роботи, юридичне управління, начальник відділу, начальник управління наділені усіма правами наданими законодавством позивачу, відповідачу, третій особі, стягувачу в тому числі з правом оскарження рішення суду в апеляційному та касаційному порядку.
Твердження представника ТОВ "Каргоніс Групп" про те, що подання та підпис апеляційної скарги від імені Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київській міської ради (Київської міської адміністрації) здійснено не уповноваженою особою колегія суддів вважає необґрунтованим. 
Згідно зі ст. 358 ЦПК України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
Враховуючи те, що предметом спору є нерухоміст,ь яка є комунальною власністю, а судом першої інстанції зазначені обставини не були перевірені та не залучено до участі в справі Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київській міської ради (Київської міської адміністрації), то суд фактично порушив право сторони на захист інтересів комунальної власності. 
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;
3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не перевірив належність доказів, висновки суду першої інстанції викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, в результаті чого рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Каргоніс Груп» до ОСОБА_1 про розірвання Договору про заснування товариства з обмеженою відповідальністю та акту приймання-передачі об`єктів нерухомого майна до статутного капіталу від 26 листопада 2013 року, що укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Каргоніс Груп» підлягає скасуванню, провадження у справі у зазначеній частині закриттю. 
Також рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Каргоніс Груп» до ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлову будівлю в літ. «А» по АДРЕСА_1 загальною площею 1592,5 кв.м та зобов`язання ОСОБА_1 замовити та виготовити технічні паспорти у відповідних ліцензованих (сертифікованих) організаціях на нежитлову будівлю в літ. «А» по АДРЕСА_1 загальною площею 1592,5 кв.м підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення про відмову у задоволені позову.
Крім того, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року в частині відшкодування судових витрат по сплаті судового збору належить змінити, зменшити суму стягнуту з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Каргоніс Груп» на відшкодування витрат по оплаті судового збору з 3441,00 грн до 1720 грн 50 коп.
Стягнути з ТОВ «Каргоніс Груп» на користь Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги 5 505 грн 75 коп.
Керуючись ст. 268, 367, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,- 
 
ПОСТАНОВИЛА :
 
Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної  адміністрації) задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоніс Груп» до ОСОБА_1 про розірвання договору Договору про заснування товариства з обмеженою відповідальністю та акту приймання-передачі об`єктів нерухомого майна до статутного капіталу від 26 листопада 2013 року, що укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Каргоніс Груп» скасувати, провадження у справі у зазначеній частині закрити. 
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоніс Груп» до ОСОБА_1 про визнання право власності на нежитлову будівлю в літ. «А» по АДРЕСА_1 загальною площею 1592,5 кв.м, та зобов`язанні ОСОБА_1 замовити та виготовити технічні паспорти у відповідних, ліцензованих (сертифікованих) організаціях на нежитлову будівлю в літ. «А» по АДРЕСА_1 загальною площею 1592,5 кв.м скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволені позову.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 грудня 2013 року в частині відшкодування судових витрат по сплаті судового збору змінити. 
Зменшити суму стягнуту з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Каргоніс Груп» на відшкодування витрат по оплаті удового збору судового збору з 3441,00 грн до 1720 грн 50 копійок
Стягнути з ТОВ «Каргоніс Груп» ( код ЄДРПОУ 38992911, 02232, м. Київ, просп. Маяковського 68, оф. 233) на користь Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 10, код ЄДРПОУ 19020407)   на відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги 5 505 (п`ять тисяч п`ятсот п`ять) гривень 75 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного суду з підстав визначених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 05 березня 2021 року.
 
Головуючий                                                                                Д.Р. Гаращенко

Судді                                                                                           Т.О. Невідома

                                                                                                     А.А. Пікуль