Ухвала
29 квітня 2021 року
м. Київ
справа №544/223/20
провадження №51-2121ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_4 на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 1 лютого 2021 року,  
встановив:
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, касаційний суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог вказаної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 , заперечуючи  законність його засудження за ч. 3 ст. 185 КК не наводить обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та допущення судами першої та апеляційної інстанцій таких порушень норм процесуального права, які в силу ст. 412 КПК є істотними і тягнуть за собою скасування оспорюваних рішень, з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 412, 413 цього Кодексу.
Крім того, засуджений не вказує й на конкретні порушення вимог норм матеріального та процесуального права, які, на  його думку, були допущені апеляційним судом при перевірці вироку, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, та не конкретизує на які саме доводи його апеляційної скарги не було надано відповіді судом апеляційної інстанції, а відтак, й немає обґрунтування незаконності судового рішення.
Крім того, посилаючись на недопустимість доказів, які стали підставою для його засудження, ОСОБА_4 не наводить обґрунтувань цьому з огляду на положення статей 86-88 КПК та ст. 412 КПК.
Окрім цього, всупереч ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги не надано копії оскаржуваного вироку, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Також прохальна частина касаційної скарги засудженого містить суперечності, оскільки ставлячи вимогу перед судом касаційної інстанції про скасування  вироку й ухвали, просить призначити новий розгляд у суді першої або апеляційної інстанції, що не узгоджується  з положеннями ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції та рішень, які цей суд має право прийняти за наслідками перегляду справи. 
Поміж тим, у  касаційній скарзі  ОСОБА_4 наводить доводи, що за своїм змістом стосуються невідповідності висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження та правової оцінки доказів, наданої судами першої та  апеляційної інстанцій, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Відповідно до ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд 
постановив: 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 1 лютого 2021 року залишити без руху й надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.
Роз`яснити останньому, що у разі неусунення недоліків в установлений строк скаргу буде йому повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                  ОСОБА_3