ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/7634/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків Державної податкової служби
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року (суддя Сліпець Н.Є., м. Дніпро) у справі № 160/7634/20
за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод»
до Державної казначейської служби України, Офісу великих платників податків Державної податкової служби (правонаступник – Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків)
про стягнення пені, - 

встановив:

У липні 2020 року ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» звернулось до суду із позовом, у якому просило стягнути з Державного бюджету України пеню в розмірі 386 090,26 грн. за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за період жовтень 2015 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2021 позовні вимоги задоволено.
Вказане рішення мотивоване правомірністю вимог ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» щодо стягнення нарахованої ним пені внаслідок бездіяльності Офісу великих платників податків ДПС, яка полягає у не внесенні останнім до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних про повернення підприємству узгодженої суми бюджетного відшкодування та, відповідно, її відшкодування.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Офіс великих платників податків ДПС оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, посилаючись на неправильне застосування судом норм п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України. Зокрема, скаржник зазначив про відсутність факту отримання платником податків бюджетного відшкодування, у зв`язку з чим відсутні й підстави для нарахування пені, передбаченої п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України. Також, вказав на обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, оскільки за відсутності заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ, відповідно й відсутня пеня, нарахована на таку суму заборгованості. Крім того, зазначив, що судом першої інстанції не було враховано факт відсутності по особовому рахунку позивача на час розгляду справи невідшкодованих сум ПДВ через їх поглинення за рахунок поточних зобов`язань. Послався також на неврахування судом першої інстанції положень постанови КМУ від 25.01.2017 № 26, якими передбачено відшкодування узгоджених сум ПДВ в хронологічному порядку. Крім того, скаржник зазначив, що провадження у справі № 804/1666/16 ще триває у суді касаційної інстанції. Відповідно, сума бюджетного відшкодування, заявлена позивачем є неузгодженою. Окрім цього, скаржник вказав на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає у відмові у задоволенні клопотання податкового органу про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на порушення позивачем шестимісячного строку звернення до суду. Враховуючи вищевказані обставини у їх сукупності, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Позивач з вимогами апеляційної скарги не погодився, надав відзив на неї, у якому зазначив, що передумовою початку нарахування пені є невиконання податковим органом обов`язку з відшкодування ПДВ протягом строку, встановленого ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку відповідно до п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України нараховується пеня. Отже, твердження скаржника щодо відсутності підстав для нарахування пені у зв`язку з відсутністю факту отримання позивачем бюджетного відшкодування є протиправним. Також, позивач вказав на відсутність підстав для застосування у спірному випадку практики Верховного Суду, що викладена у постанові від 12.02.2019 по справі № 826/7380/15, оскільки вимоги щодо повернення суми бюджетного відшкодування шляхом внесення до Реєстру заяв вже вирішено у межах справи № 0440/6874/18. Крім того, позивач вказав на надання скаржником суду недостовірних відомостей щодо погашення ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» податкових зобов`язань з ПДВ за період березень 2020 – червень 2020 коштами за рахунок бюджетного відшкодування, посилаючись на те, що вказані зобов`язання були погашені шляхом перерахування підприємством сум ПДВ зі свого поточного рахунку на електронний рахунок відкритий в Казначействі, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями. Щодо неврахування судом першої інстанції факту перебування справи № 804/1666/16 на розгляді у суді касаційної інстанції, позивач вказав, що згідно ст. 255 КАС України, судове рішення по цій справі набрало законної сили після її розгляду у суді апеляційної інстанції, а ухвалою Верховного Суду від 02.12.2020 відмовлено у зупиненні виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 804/1666/16. Таким чином, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволення клопотання податкового органу про зупинення провадження у цій справі. Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, останній зазначив, що строк позовної давності, враховуючи норми ст. 102 Податкового кодексу України, у цьому випадку становить 1095 днів, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.03.2019 по справі № 822/553/17, від 23.07.2020 по справі № 820/5239/16. Враховуючи зазначене, позивач вказав на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні представник позивача та представник скаржника викладені вище вимоги підтримали.
Відповідач-1 – Державна казначейства служба України, належно повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, свого представника до суду не направив, відзиву на апеляційну скаргу не надав.
З огляду на це, враховуючи норми ч. 2 ст. 313 КАС України, справу розглянуто без участі представника Відповідача-1.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та сторонами не заперечується, що ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» 20.11.2015 подано податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2015 № 9237839796, в якій заявлено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 10 028 975,00 грн.
За наслідком поданої заяви, Офісом великих платників податків ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2015 року, про що складено акт від 26.02.2016 № 37/28-01-42-02-05393056.
В акті перевірки контролюючим органом зроблено висновок про завищення підприємством суми бюджетного відшкодування за жовтень 2015 року у розмірі 886 991,00 грн.
На підставі акту перевірки від 26.02.2016 №37/28-01-42-02-05393056 Офісом великих платників податків ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення №0000214202 від 15.03.2016, згідно з яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 886 991,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 443 495,50 грн.
Прийняте податкове повідомлення-рішення оскаржено ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» у судовому порядку та постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2016 у адміністративній справі №804/1666/16 адміністративний позов ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0000214202 від 15.03.2016 в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 845 741,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 422 870,50 грн.
31.08.2017 Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову по справі № 804/1666/16, якою постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2016 скасована та прийнята нова постанова про задоволення позову в повному обсязі, а саме: податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 15.03.2016 №0000214202, яке прийнято Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального ГУ ДФС - визнано неправомірним та скасовано.
Судом встановлено, що 07.06.2018 ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» звернулось до Офісу великих платників податків ДПС із заявою №3618 про внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку за жовтень 2015 року в розмірі 752 697,00 грн.
Листом від 09.07.2018 № 29043/10/28-10-46-12 Офіс великих платників податків ДПС повідомив про відсутність механізму відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структуру такого реєстру.
Неможливість отримання ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» бюджетного відшкодування у сумі 752 697,00 грн., внаслідок невиконання контролюючим органом свого обов`язку щодо внесення до Реєстру заяви позивача відносно узгодженої суми ПДВ за жовтень 2015 року у розмірі 752 697,00 грн. стало підставою звернення ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» із позовом до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 у справі №0440/6874/18, залишеному без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019, адміністративний позов ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» задоволено:
- визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків ДФС та ДФС України щодо не внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» в розмірі 752 697,00 грн. за звітний період жовтень 2015 року, за який подано декларацію, на рахунок № НОМЕР_1 ПАТ «СІТІ БАНК», МФО 300584;
- зобов`язано Офіс великих платників податків ДФС (код ЄДРПОУ 39440996) та ДФС України (код ЄДРПОУ 39292197) внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» (код ЄДРПОУ 05393056) в розмірі - 752 697,00 грн. за звітний період жовтень 2015 року, за який подано декларацію, на рахунок № НОМЕР_1 ПАТ «СІТІ БАНК», МФО 300584.
Отже, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 у справі №0440/6874/18 є таким, що набрало законної сили 17.09.2019.
Оскільки сума бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 752 697,00 грн. не внесена до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та не відшкодована ПрАТ «Дніпровський металургійний завод», товариство звернулось до суду з даним позовом щодо стягнення пені за порушення Офісом великих платників податків ДПС строків відшкодування податку на додану вартість за період жовтень 2015 року.
При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із пп. 14.1.18 та 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.
Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір, поки не буде відшкодовано кошти.
Порядок визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені статтею 200 Податкового кодексу України.
Пунктами 200.7, 200.8 ст. 200 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації та до якої додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій.
За змістом пунктів 200.10, 200.11 ст. 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.
Відповідно до п. 200.12 ст. 200 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.
Згідно із пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.
Абзацом «б» п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України визначено, що якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин Податковим кодексом України було визначено, що в разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ, вимог, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 цього Кодексу, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування контролюючим органом за результатами проведення камеральної чи документальної перевірки, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, який протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.
При цьому, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган надсилає платнику податку відповідне податкове повідомлення.
У відповідності до п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
З огляду на викладені вище норми законодавства України, колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку згідно положень п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України нараховується пеня.
Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 Податкового кодексу України.
Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 Податкового кодексу України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.
При цьому, колегія суддів зазначає, що Податковий кодекс України не ставить право платника податку на нарахування пені від факту отримання ним бюджетного відшкодування.
Судом першої інстанції встановлено та скаржником не заперечується, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2017 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми “В1” від 15.03.2016 року №0000214202,  прийняте Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 у справі №0440/6874/18, яке набрало законної сили 17.09.2019, визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та Державної фіскальної служби України щодо не внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» в розмірі 752 697,00 грн. за звітний період жовтень 2015 року, за який подано декларацію, та зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби та Державну фіскальну службу України внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування в розмірі - 752 697,00 грн. за звітний період жовтень 2015 року.
Отже, вказаними судовими рішеннями було підтверджено достовірність заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2015 року у розмірі 752 697,00 грн., у зв`язку з чим така сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою та набула статусу заборгованості бюджетного відшкодування.
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на перебування справи на розгляді у суді касаційної інстанції, оскільки згідно ст. 255 КАС України, судове рішення по вказаній справі набрало законної сили після її розгляду у суді апеляційної інстанції, а ухвалою Верховного Суду від 02.12.2020 відмовлено у зупиненні виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 804/1666/16.
Доказів внесення Офісом великих платників податків ДПС до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних про повернення позивачу узгодженої суми бюджетного відшкодування в розмірі 752 697,00 грн. та відповідно її відшкодування, скаржником не надано.
З огляду на це, колегія суддів зазначає про наявність підстав для нарахування позивачем пені на суму заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в порядку, передбаченому п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України.
Щодо посилання скаржника на обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, колегія суддів, з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішеннях по справам «Бейелер проти Італії» від 05.01.2000, «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014, «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007, зазначає, що оскільки нормами Податкового кодексу України передбачено право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету податку на додану вартість та пені в розмірі, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Враховуючи наведене та з огляду на те, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.
Щодо твердження скаржника, що сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2015 року була зменшена поточними зобов`язаннями ПрАТ «Дніпровський металургійний завод», колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про його безпідставність, оскільки жодних доказів такого зменшення останнім не надано, як і не зазначено періодів, за які були зменшені поточні податкові зобов`язання з податку на додану вартість.
Також, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено факт перерахування позивачем відповідно до вимог Податкового кодексу України коштів для сплати поточних узгоджених податкових зобов`язань (за березень, квітень, травень та червень 2020) зі свого поточного рахунку на рахунок в системі електронного адміністрування, що підтверджено відповідними податковими деклараціями, платіжними дорученнями № 11161 від 22.04.2020, № 11301 від 24.04.2020, № 13378 від 28.05.2020, № 15300 від 25.06.2020, № 17304 від 23.07.2020 (т. 1 а.с. 144-163).
Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.
Підпунктом 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України, право платника податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).
Таким чином, законодавцем надано платнику податків можливість захистити своє право шляхом оскарження не тільки рішення контролюючого органу, а й шляхом оскарження дії чи бездіяльності контролюючого органу.
Статтею 102 Податкового кодексу України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5).
Вирішуючи питання щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду, варто врахувати, що в силу положень пункту 102.4 статті 102 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право стягнення податкового боргу протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу.
Оскільки контролюючі органи наділені правом стягнення з платників податків податкового боргу та пені, нарахованої на нього, протягом 1095 днів, то для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою аналогічне право на стягнення пені протягом 1095 днів повинно бути забезпечено і для платників податків.
Враховуючи викладене, вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого п. 102.5 ст. 102 Податкового кодексу України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.03.2019 року у справі № 822/553/17 та у постанові Верховного Суду від 23.07.2020 року у справі №820/5239/16.
Таким чином, доводи Офісу великих платників податків Державної податкової служби, що позовні вимоги про стягнення пені за прострочення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість можуть бути пред`явлені в межах шестимісячного строку, визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованими.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів зазначає, що висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не спростовані доводами апеляційної скарги.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року у справі № 160/7634/20 – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складений 10.06.2021 року.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко