П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
16 квітня 2021року                                                                                     м. Київ
 
Справа № 757/20133/20-ц
Провадження № 22-ц/824/5167/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                                   судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   
учасники справи: позивач              ОСОБА_1 ,
                               відповідач          Приватне акціонерне товариство «Страхова група                                                                  «Ю.БІ.АЙ-КООП»,
                                               
розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Конкіна Володимира Вячеславовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року у складі судді Волкової С. Я. у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
В С Т А Н О В И В:
 
Історія справи
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивовано тим, що 20 вересня 2017 року близько 20 год. на автодорозі Р-17 сполученням «Біла Церква-Гуменне» в напрямку с. Кашперівка Тетіївського району Київської області відбулась ДТП за участю транспортних засобів ВАЗ 21011, реєстраційний номер  НОМЕР_1 , та Peugeot Partner, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем ВАЗ 21011, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» за полісом № АК/4178919 від 17 травня 2017 року. З метою отримання страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із відповідною заявою, листом від 08 травня 2019 року, проте відповідач повідомив про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Вказане рішення позивач вважав незаконним.
ОСОБА_1 просив стягнути з ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» 96 200,00 грн страхового відшкодування.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2020 року відкрито провадження у цій справі та призначено розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Клопотання представника позивача ОСОБА_3 про витребування доказів - задоволено.
Витребувано у ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» належним чином завірену копію страхової справи за зверненням ОСОБА_1 , висновки оцінювачів (експертів) стосовно розміру страхового відшкодування.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
 
            Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.
            Рішення суд умотивовано тим, що судом не встановлено порушення відповідачем ані вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані прав позивача з боку відповідача ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» при розгляді заяви ОСОБА_1 про страхове відшкодування.
            При цьому суд вказав, що надані позивачем заява від 15 грудня 2017 року, звіт про сканування заяви через факсограмний апарат не містять жодного посилання на реальність її відправлення до ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», зокрема, не зазначено часу та дати доставки, присвоєного вхідного номеру такому відправленню, імені реєстратора, не зазначено, хто прийняв дане електронне відправлення, відсутні інші данні, що вказували про факт отримання кореспонденції від ОСОБА_1 через факсограмне сполучення.
 
            Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
 
            05 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції критично поставився до письмових доказів, наданих позивачем на підтвердження дійсних обставин справи. Заявник вказує, що суд відмовив позивачу в праві вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд, заперечуючи проти можливості подання заяви про виплату страхового відшкодування до страховика шляхом факсимільного зв?язку. Висновок суду суперечить позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц (провадження № 61-15026св18). При цьому, заявник звертає увагу суду на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к.
 
Рух апеляційної скарги та матеріалів справи
 
            17 лютого 2021 року матеріали цивільної справи № 757/20133/20-ц надійшли до Київського апеляційного суду.
            Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 17лютого2021 року справу передано судді-доповідачу.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року залишено без руху та надано заявнику строк протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків скарги, а саме для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 03березня2021 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року - задоволено та поновлено його. Відкрито апеляційне провадження у цій справі. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 березня 2021 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеногопозовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 96 200,00 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 100 = 227 000,00 грн).
А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
            Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
 
Позиція Київського апеляційного суду
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи
 
            Встановлено, що 20 вересня 2017 року близько 20 год. водій ОСОБА_2 в порушення вимог пункту 2.9.а Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та, керуючи автомобілем ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_4 , рухався по автодорозі Р-17 сполученням «Біла Церква-Гуменне» в напрямку с. Кашперівка Тетіївського району Київської області, в порушення пункту 2.3.б Правил дорожнього руху України, пункту 2.3.д Правил дорожнього руху України, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, та, порушуючи вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху України не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, не обрав безпечну швидкість руху та в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України проявив неуважність та безпечність, не впорався з керуванням автомобілем і не виконав вимогу пункту 12.2 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Peugeot Partner, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 ,яка рухалась в напрямку с. Кашперівка та зупинилась перед перехрестям із увімкненим світловим покажчиком лівого повороту та мала здійснити маневр повороту на автодорогу в напрямку с. Скибенці. 
            Автомобіль Peugeot Partner, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_1 .
Внаслідок зіткнення автомобіль ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 контактував передньою лівою частиною з деталями задньої правої частини автомобіля Peugeot Partner, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , в результаті автомобіль Peugeot Partner, реєстраційний номер НОМЕР_2 , викинуло на зустрічну смугу руху, де він контактував правою боковою частиною автомобіля з автомобілем Volkswagen LT35, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався із с. Кашперівка в напрямку смт. Володарка.
Вироком Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент настання ДТП була застрахована у ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» (договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № АК/4178919 від 17 травня 2017 року, відомості з Єдиної централізованої бази даних Моторного транспортного страхового бюро України).
З матеріалів справи відомо, що 27 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 18-19, 65-66).
12 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 39, 94).
Листом вих.№ 541 від 08 травня 2019 року ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» повідомило ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обґрунтовуючи свою відмову тим, що 12 лютого 2019 року отримало від позивача заяву про виплату страхового відшкодування внаслідок настання ДТП, яка сталася 22 вересня 2017 року на автодорозі Біла Церква-Гуменне, за участі транспортного засобу ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , із посиланням на пункт 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомило, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає заяву про страхове відшкодування, у даному випадку ним не було надано відповідної заяви про страхове відшкодування в строк, передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а. с. 41, 96).
Позивач, звертаючись до суду із вимогами до відповідача, в позовній заяві стверджував, що 27 вересня 2017 року ним було подано до відповідача повідомлення від потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди, а 15 грудня 2017 року він подав до відповідача заяву про сплату страхового відшкодування шляхом направлення її факсимільним зв`язком на телефонний номер страхової компанії з телефонного номеру Скибинецької селищної ради Київської області.
На підтвердження вказаних аргументів, позивачем до позовної заяви надано:
- листа, з якого вбачається, що він адресований страховій компанії «Ю.БІ.АЙ-КООП» з проханням перерахувати ОСОБА_1 кошти за пошкоджений в ДТП автомобіль Peugeot Partner, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а. с. 37);
- корінець факсимільного зв?язку (а. с. 38).
ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», на виконання вимог ухвали Печерського районного суду міста Києва від 05 червня 2020 року, надаючи свої пояснення на позовну заяву ОСОБА_1 , додало до пояснень копії: повідомлення генеральному директору ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» від потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди (вх.№2669 від 27 вересня 2017 року), яким ОСОБА_1 в статусі потерпілої особи звернувся до відповідача; запити вих.№225 від 13 лютого 2018 року, вих.№1719 від 29 листопада 2017 року, вих.№1276 від 28 вересня 2017 року на адресу начальника Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, на адресу начальника Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, на адресу начальника Тетіївського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про надання довідки про причини та настання пригоди; відповідь начальника Тетіївського відділення Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області № 415/109/1006/3/19 від 23 січня 2018 року, акт № 2987 від 10 жовтня 2017 року огляду транспортного засобу, а саме: автомобіля Peugeot Partner, реєстраційний номер НОМЕР_2 , Аварійний сертифікат з оцінки транспортного засобу № 2987 від 10 жовтня 2017 року, заяву ОСОБА_1 генеральному директору ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на виплату страхового відшкодування вх.№913 від 12 лютого 2019 року, відповідь вих.№541 від 08 травня 2019 року, заяву ОСОБА_1 вх.№ 3179 від 27 травня 2019 року по перегляд прийнятого рішення, відповідь вих.№760 від 26 червня 2019 року, заяву ОСОБА_1 вх.№ 3321 від 05 червня 2019 року про ознайомлення з актами, запит ОСОБА_1 вх.№4631 від 08 серпня 2019 року на отримання інформації, відповідь вих. № 1006 від 20 серпня 2019 року, заяву ОСОБА_1 вх.№5731 від 04 жовтня 2019 року в порядку Закону України «Про звернення громадян», відповідь вих.№1948 від 31 жовтня 2019 року (а. с. 119-165).
 
Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Надаючи оцінку аргументам, наведеним в апеляційній скарзі, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
За вимогами статті 3 зазначеного вище Закону України обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до ДТП, тобто потерпілого, так і страховика.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону З України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ), керуючись нормами цьогоЗакону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:
- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;
- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у пункті 37.1.4статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.
Із аналізу наведених норм спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є преклюзивним і з його сплином у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
Разом з тим у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що уЗаконі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.
Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять.
У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).
Під час апеляційного перегляду справи апеляційним судом встановлено, що ДТП сталася 20 вересня 2017 року, а позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування 12 лютого 2019 року (а. с. 39, 94), тобто зі сплином річного строку після ДТП, встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції звернувши на зазначені вимоги закону увагу, встановивши, що позивач подав заяву про страхове відшкодування до страховика 12 лютого 2019 року в той час, коли ДТП мало місце 20 вересня 2017 року, тобто зі сплином річного строку, встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для подання заяви про страхове відшкодування, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову. Разом з тим, даний позов пред`явлений також поза межами вказаного строку.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Надані позивачем заява від 15 грудня 2017 року, звіт про сканування заяви через факсограмний апарат не містять жодного посилання на реальність її відправлення до ПрАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», зокрема, не зазначено часу та дати доставки, присвоєного вхідного номеру такому відправленню, імені реєстратора, не зазначено, хто прийняв дане електронне відправлення, відсутні інші данні, що вказували про факт отримання кореспонденції від ОСОБА_1 через факсограмне сполучення. 
Крім того, колегія суддів проаналізувавши корінець факсимільного зв?язку (а. с. 38), зазначає, що в ньому відсутні відомості про те, що саме було відправлено засобом факсимільного зв?язку, що не дає можливість ідентифікувати об?єкт відправки, а від так зводиться до неналежного доказу предмету заявлених позовних вимог.
Аргументи заявника про те, що висновок суду першої інстанції суперечить позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц (провадження № 61-15026св18) є безпідставними, оскільки питання щодо пропуску страхувальником річного строку встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для подання заяви про страхове відшкодування, у справі № 227/3573/16-ц (провадження № 61-15026св18) не досліджувалося, а тому застосування висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц (провадження № 61-15026св18) за інших обставин справи, яка переглядається, є неприйнятним.
Також колегія суддів вважає безпідставними аргументи заявника про незастосування судом позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к,оскільки обставини справи № 465/4621/16-к свідчать про те, що судом досліджувалися обставини дотримання порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, а не щодо строку такого звернення.
 
Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги
 
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.
 
Щодо судових витрат
 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Конкіна Володимира Вячеславовича - залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року -залишити без змін.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             Л.Д. Поливач
 
                                                                       О.І. Шкоріна