ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року
м. Київ

Справа № 927/489/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Могила С.К., Уркевича В.Ю.,
секретар судового засідання Лихошерст І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2021 (колегія суддів: Яковлєв М.Л. - головуючий, судді Куксов В.В., Тищенко А.І.)
за позовом Керівника Бахмацької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації
про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки
за участю:
відповідача: Басюк С.А. (адвокат)
прокурора: Шекшеєва В.С. (посвідчення),
ВТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1. Керівник Бахмацької місцевої прокуратури (далі-прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі - позивач) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина" (далі - відповідач), згідно з яким просив зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку з кадастровим номером 7425385500:03:001:1172, площею 9,3478 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Юрківцівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області (далі - земельна ділянка)та повернути її у володіння та користування держави з приведенням її у придатний для використання стан.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за відсутності документів, які посвідчують право власності або право користування, здійснює самовільне користування земельною ділянкою чим порушує права позивача.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 23.11.2020 (суддя Ноувен М.П.), позов задоволено повністю.
2.2. Свій висновок суд першої інстанції мотивував тим, що земельна ділянка знаходиться в єдиному масиві із земельними ділянками, які перебувають в оренді у відповідача та використовується ним для вирощування озимої зернової культури, що свідчить про фактичне використання відповідачем земельної ділянки.
2.3. Оскарженою постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2021, вказане рішення суду скасовано та прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.
2.4. Постанова суду мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, що виключає підстави для задоволення позову.
3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1. У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вище вказану постанову суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
3.2. На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилався на те, що оскаржувана постанова суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень статті 212 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у подібних правовідносинах, зокрема щодо необхідності притягнення до кримінальної відповідальності винної особи, як передумови для застосування положень статті 212 ЗК України.
3.3. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на правильне застосування апеляційним судом норм чинного законодавства, зазначив про безпідставність доводів та вимог викладених у касаційній скарзі, у зв`язку з чим просив залишити оскаржувану постанову суду без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
4. Мотивувальна частина
4.1. Апеляційний суд встановив, що згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.10.2020 зазначено відомості про земельну ділянку, цільове призначення - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), форма власності - державна, дата реєстрації земельної ділянки 17.12.2019 відділом у Талалаївському районі позивача, вид обмеження у використанні земельної ділянки - охоронна зона навколо об`єкта культурної спадщини. Земельна ділянка не визначена в натурі (на місцевості) межовими знаками.
4.2. Також встановлено, що відповідач на умовах оренди користується земельними ділянками з кадастровим номером 7425385500:03:001:0269 площею 3,1647 га, з кадастровим номером 7425385500:03:001:0268 площею 3,1646 га, з кадастровим номером 7425385500:03:001:0267 площею 3,1647 га, з кадастровим номером 7425385500:03:001:0263 площею 3,1647 га, кадастровим номером 7425385500:03:001:0262 площею 3,1647 га, з кадастровим номером 7425385500:03:001:0261 площею 3,1647 га, які межують із земельною ділянкою.
4.3. 02.03.2020 Бахмацькою місцевою прокуратурою розпочато кримінальне провадження № 42020271070000014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 197-1 Кримінального кодексу України, за фактом самовільного зайняття земельної ділянки.
В ході проведення огляду місяця події в рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження, 18.03.2020 складено протокол огляду, яким встановлено, що земельна ділянка всупереч вимог статей 125, 126 ЗК України, самовільно зайнята та фактично використовується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і на ній мається посів озимої сільськогосподарської культури.
4.4. Апеляційний суд встановив, що в матеріалах кримінальної справи відсутній вирок суду відносно будь-якої особи з приводу самовільного зайняття земельної ділянки.
4.5. Позивач перевірку щодо порушення відповідачем земельного законодавства не проводив та будь-яких відомостей з цього питання до нього не надходило.
4.6. Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.7. Згідно з частиною першою статті 13 Конституції України (далі - КУ), земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
4.8. За приписами статті 14 КУ земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
4.9. Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
4.10. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
4.11. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
4.12. Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
4.13. Згідно зі статтею 212 наведеного Кодексу самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними (ч.1). Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ч.3).
4.14. За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель "самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
4.15. Відповідно до положень статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Отже із обставин справи вбачається, що має бути достеменно встановлено, що саме особа, визначена відповідачем здійснює самовільне зайняття земельної ділянки.
Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Із обставин справи не вбачається, що у прокурора була відсутня фізична можливість встановити на підставі належних та допустимих доказів те, що саме відповідач здійснив самовільне зайняття земельної ділянки та фактично використовує для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
4.16. Суд апеляційної інстанції відмовляючи прокурору у позові виходив із того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази встановлення вини відповідача у вчиненні самовільно зайнятої земельної ділянки, що виключає підстави для задоволення позову.
Прокурор не посилався на те, що цим судом не досліджено докази, що підтверджують самовільне зайняття земельної ділянки саме відповідачем.
4.17. За приписами статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного слід погодитися із висновками суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, отже суд не вбачає правових підстав для скасування оскарженої постанови.
4.18. Відповідно до приписів статті 129 частини 4, статті 315 частини 3 пункту "в" ГПК України, судові витрати за подання касаційної скарги належить покласти на особу, що звернулася із касаційну скаргою.
Керуючись статтями 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2021 у справі № 927/489/20 залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Г.М. Мачульський

Судді                                                                                          С.К. Могил

                                                                                          В.Ю. Уркевич