Справа № 126/1121/20
Провадження № 22-ц/801/751/2021
Категорія: 47
Головуючий у суді 1-ї інстанції Моцний В. С.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 року	Справа № 126/1121/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого: Копаничук С.Г.,
Суддів: Денишенко Т.О., Оніщука В.В.,
за участю секретаря – Очеретної М.Ю.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: слідчогий Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Багнюка Олега Володимировича, прокурор Бершадської місцевої прокуратури Круковської Ганни Миколаївни, керівника Бершадської місцевої прокуратури Гирба Володимир Михайлович, Вінницька обласна прокуратура та Державної казначейської служби України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року, ухвалене судом під головуванням судді Моцного В.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Багнюка Олега Володимировича, прокурора Бершадської місцевої прокуратури Круковської Ганни Миколаївни, керівника Бершадської місцевої прокуратури Гирби Володимира Михайловича, Вінницької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконними діями посадових осіб органів досудового слідства і прокуратури,-
                                                        Встановив:
 
У травні 2020 року ОСОБА_1   звернувся до суду з позовною заявою до слідчого Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Багнюка Олега Володимировича, прокурора Бершадської місцевої прокуратури Круковської Ганни Миколаївни, керівника Бершадської місцевої прокуратури Гирби Володимира Михайловича, Вінницької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконними діями посадових осіб органів досудового слідства і прокуратури. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що в червні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до Бершадського РВ УМВС України із заявою про злочин ОСОБА_2 , який силовим методом захопив автозаправку в с. Війтівка, що належить ПСП «Війтівське», також про викрадення майна, що знаходилось на автозаправці та належало ПСП «Війтівське». 
Постановами ВДСБЕ від 19.06.2004, 08.11.2004, 03.03.2005, 14.04.2005 та 25.05.2010 ОСОБА_1 відмовлено у порушенні кримінальної справи, в подальшому зазначені постанови були скасовані органами прокуратури та судом. 
Таким чином, позивача вважає, що протягом 5-ти років, не зважаючи на численні його скарги, прокуратура та поліція не вчиняли належних дій. 
30.05.2013 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження №12013010090000609 за ч. 1 ст. 364 КК України, ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 12 серпня 2016 року прокурора Бершадської місцевої прокуратури зобов`язано визнати ПСП «Війтівське» потерпілою особою.
Однак, на думку ОСОБА_1 слідчі дії здійснюються неналежним чином, він як власник ПСП «Війтівське» протягом періоду досудового слідства мав проблеми зі здоров`ям, звертався до лікарів, які надавали йому допомогу в лікуванні нервових стресів, чим йому як власнику ПСП «Війтівське» нанесено збитків у розмірі 139 500 грн на період 2016 року, але так як злочин до суду з обвинувальним висновком не передали, тому за період з 2016 до 2020 року процент інфляції складає 540,8 %. Тобто за весь період слідства сума збитків складає 754 416 грн.
В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з Державного казначейства України в безспірному порядку шкоду, нанесену йому посадовими особами досудового слідства в розмірі 754 416 грн.
Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року  у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є упереджене та не вмотивоване, ухвалене без належної та об`єктивної оцінки всіх обставин справи, просив рішення суду скасувати, а у справі ухвалити нове, яким його позов задовольнити. Вважає, що посилання суду першої інстанції на не встановлення особи, винної в заподіянні шкоди ПСП «Війтівське», є таким, що не відповідає дійсності, оскільки вважає що досудовим розслідуванням встановлено, що саме ОСОБА_2 в 2004 році збив замки на будівлі і брамі заправки і пограбував майно, що знаходилось на заправці, однак наданим доказам вчинення злочину ОСОБА_2 суд першої інстанції не надав належної оцінки.
У відзиві на апеляційну скаргу прокурор Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури Круковська Г.М. з доводами апеляційної скарги не погодилась, вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми, які підлягають застосуванню. Зокрема зазначила, що районний суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому як фізичній особі матеріальної шкоди відповідачами, зокрема і причинно-наслідкового зв`язку між діями правоохоронних органів під час досудового слідства і шкодою. Прокурор просила апеляційну скаргу залишити  без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.  
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на викладені в ній доводи, просив її задовольнити.
Прокурор Рудніцька І.В. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Інші учасники справи, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України справа розглянута за їх відсутності.
Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.        
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду  вищевказаним вимогам закону відповідає.
Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).
Суд першої інстанції встановив, що 21.06.2016 ОСОБА_1 звернувся до Бершадської місцевої прокуратури щодо визнання ПСП «Війтівське» потерпілим по кримінальному провадженні №12013010090000609, однак постановою прокурора Бершадської місцевої прокуратури від 21.06.2016 в задоволенні даного клопотання йому було відмовлено, пізніше постанова прокуратури була скасована судом і 18.08.2016 на виконання ухвали Бершадського районного суду Вінницької області від 12.08.2016 постановою прокурора Бершадської місцевої прокуратури Круковською Г.М., ПСП «Війтівське» визнане потерпілою особою, тобто потерпілим по даному провадженню визнано юридичну особу, якій фактично і завдана матеріальна шкода. 
Позивачем надавались пояснення в судовому засіданні, що майно, яким заволодів ОСОБА_2   належало ПСП «Війтівське» і відповідно йому, як засновнику даного підприємства. Розмір шкоди, яку просить стягнути ОСОБА_1 з відповідачів складається з вартості викраденого майна з урахуванням інфляції за період розслідування.
Шкода,  завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом (ч. 2 ст. 1177 ЦК України).
Кримінальним провадженням на час розгляду цивільної справи не встановлено винну особу в завданні шкоди ПСП «Війтівське».
Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілим за всі злочини, які залишилися нерозкритими.
Положення ст. 1177 ЦК України встановлюють порядок відшкодування шкоди, завданої саме фізичній особі, і не можуть за аналогією застосовуватися до відносин щодо відшкодування шкоди, завданої злочином юридичній особі.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд, виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому матеріальної шкоди відповідачами, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, що на підставі ст. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові з підстав недоведеності позивачем своїх вимог.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що рішення суду упереджене та не вмотивоване будь-якими доказами не підтверджені.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Реалізація механізму оскарження постанов слідчого чи прокурора не є підставою для відшкодування шкоди, оскільки не є порушенням прав особи та не тягне за собою автоматичного відшкодування шкоди заявнику чи потерпілому.
Сам факт встановлення незаконності дій та бездіяльності працівників прокуратури не підтверджує заподіяння шкоди особі. 
Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань треба доводити як наявність шкоди так і її заподіяння внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.
Зазначені  ОСОБА_1 обставини не вказують на наявність в діях працівників органів прокуратури ознак заподіяння йому шкоди.
Той факт, що прийняті  прокурором в порядку КПК України процесуальні документи згодом були скасовані судом, не свідчить про заподіяння шкоди позивачу.  
Подібні висновки викладено у постанові Верховного суду від 22.12.2020 року у справі №686/24223/17 та у постанові Великої Палати Верховного суду від 12.03.2019 року у справі №920/715/17.
Крім того, як зазначалося вище позивачем у справі виступає власник ПСП «Війтівське», в той час як потерпілою особою визнано юридичну особа ПСП «Війтівське», тобто шкода завдана юридичній особі. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому як фізичній особі матеріальної шкоди відповідачами відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності.
Відмовляючи позивачу у відшкодуванні шкоди, суд, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки та об`єктивно не з`ясував всіх обставин справи, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги усі вищенаведені норми права та належним чином перевірив докази у їх сукупності, в результаті чого дав об`єктивну оцінку всім обставинам справи та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.
Відтак, доводи апеляційної скарги про  незаконне дійство суду через те, що він зазначив у рішенні, що під час розгляду цивільної  справи не встановлено винну особу в завданні шкоди ПСП «Війтівське», свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги не знайшли. Посилання ОСОБА_1 на ухвалу Чечельницького районного суду Вінницької області від 15.02.2021 року, якою у задоволенні клопотання прокурора Немирівської місцевої прокуратури про закриття кримінального провадження №12013010090000609 від 30.05.2013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України – відмовлено є безпідставними. Так, як дана ухвала суду винесена 15.02.2021 року, тобто  вже після ухвалення рішення від 02.02.2021 року.
Оскільки, обставини на які скаржник посилається в апеляційній скарзі належними, допустимими та достатніми доказами не підтвердженні, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України,
 
                                                   Постановив:
 
 Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 02 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                                          С. Г. Копаничук

Судді:                                                                                          Т.О. Денишенко

                                                                                               В. В. Оніщук