ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року	Львів	Справа № 339/8/17 пров. № А/857/7193/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                   Хобор Р.Б.,
суддів                                                                        Кухтея Р.В., Судової-Хомюк Н.М. 
з участю секретаря судового засідання                     Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області на ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2021 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі № 339/8/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області про перерахунок пенсії,

                                                           В С Т А Н О В И В:

21 січня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області звернулося до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Заява мотивована тим, що виконавчий лист Головним управлінням Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області виконаний добровільно.
Ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Не погодившись з цією ухвалою, Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким заяву задовольнити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області зазначає те, що суд першої інстанції неповно з`ясував та дослідив обставини справи та виходить з мотивів, які аналогічні тим, що наведені у заяві, та додатково звертає увагу на те, що рішення суду виконане до 10.10.2017 року, оскільки після цього були змінені правові норми, які регулювали спірні правовідносини.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 02.02.2017 року, яка набрала законної сили 27.03.2017 року визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії та зобов`язано  Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області, починаючи з 01.12.2016 року провести перерахунок та виплату пенсії з її збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 20 років відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області провело перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.12.2016 року по 10.10.2017 року. В подальшому нарахування та виплату пенсії, відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач припинив.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, які наведені у частині 2 статті 374 Кодексу адміністративного судочинства України, немає.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 374 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 
Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області у заяві стверджує, що через зміни, які внесені у частину 2 статті 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», право позивача на виплату пенсії, згідно із цією нормою права, припинилося.
Отже, апеляційний суд зобов`язаний з`ясувати чи виконав відповідач постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 02.02.2017 року у справі № 339/8\17.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1404-VІІІ).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У частині першій статті 5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Отже, враховуючи наведені вище норми матеріального права, апеляційний суд вважає, що, лише до компетенції державної виконавчої служби чи приватного виконавця входить вирішення питання чи виконано судове рішення належним чином. Натомість, апеляційний суд не вправі давати оцінку обставинам чи припинено обов`язок боржника перед стягувачем.
Апеляційний суд вважає, що зміна законодавства не є причиною невиконання судового рішення прийнятого раніше.
Зважаючи на це, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області залишити без задоволення, а ухвалу Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 02 березня 2021 року про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі № 339/8/17 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.   

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повний текст постанови складений 09.06.2021 року