Справа № 462/4323/20                        Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 22-ц/811/3204/20                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 травня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Секретар Савчук Г.В.
З участю: позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Мацієвської Г.І., відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Титаренко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 462/4323/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

21 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 15 жовтня 2020 року позов задоволено.
Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500,00 грн., але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову 21.07.2020 року.
Допущено до негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів за один місяць.
Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.Зазначає, що порушення норм процесуального права полягає в тому, що він не був повідомлений судом про день, час і місце слухання справи. Судом не встановлено, а позивачем скрито, що він після розірвання шлюбу залишив позивачу ОСОБА_1 весь бізнес у вигляді роздрібної торгівлі товарами, який ним був започаткований за час шлюбу та який приносить позивачу постійний прибуток. Судом не взято до уваги, що він не має постійного місця роботи, а відповідно і заробітку, обходиться тимчасовими підзаробітками. Крім цього, у нього на утриманні батько похилого віку, 1950 року народження.
Просить змінити оскаржуване рішення суду та ухвалити рішення, яким стягувати з нього, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 1 159,00 грн. 
Відповідно до статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) позивачем ОСОБА_1 надано суду Відзив на апеляційну скаргу (далі Відзив).
У Відзиві зазначає, що вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2 безпідставною, такою, що не підлягає до задоволення.
Твердження апеляційної скарги, що відповідач залишив їй бізнес у вигляді роздрібної торгівлі товарами, не відповідають дійсності, оскільки ще до шлюбу вона була зареєстрована підприємцем та займалася роздрібною торгівлею. Доводи апелянта, що він не має постійної роботи, а, відповідно, і заробітку вважає безпідставними, оскільки відповідач є особою працездатного віку, молодий за віком, раніше був приватним підприємцем, а тому може і повинен працювати, щоб нарівні з нею утримувати неповнолітню дочку. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін.
Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Титаренко В.С. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Мацієвської Г.І., вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 травня 2011 року по 28 травня 2019 року.
Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 28 травня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с.6-7).
За час перебування у шлюбі, у сторін по справі народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.14).
Дитина проживає з матір`ю, перебуває на її повному утриманні. Відповідач по справі не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина третя статті 181 СК визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Визначаючи розмір аліментів на дитину ОСОБА_3 , 2011 року народження в розмірі 3 500,00 грн., суд першої інстанції не врахував, що відповідач ОСОБА_2 немає постійного місця роботи, а відповідно і стабільного заробітку. Судом не враховано розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, визначений Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік», який становить на дітей віком від шести до 18 років з 01 липня 2020 року 2 318 грн. 
В суд апеляційної інстанції відповідач надав довідку МСЕК від 26.04.2021 року про встановлення йому третьої групи інвалідності довічно (а.с.61).
Суд апеляційної інстанції вважає, що розмір аліментів в сумі 3 500,00 грн. є завищеним, а відтак рішення суду в цій частині слід змінити, зменшивши суму аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 2011 року народження до 3000,00 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині не повідомлення суду про день, час і місце розгляду справи, суд зазначає, що справа розглядалася судом в порядку спрощеного провадження. Крім цього, відповідачу ОСОБА_2 двічі направлялася судова повістка із копією позовної заяви за відомою адресою місця проживання відповідача, яку останній не отримував та така повернулася в суд за закінченням терміну зберігання. (а.с.22-24).
Щодо інших доводів апеляційної скарги, такі не спростовують висновків суду.
Відповідно до статі 376 ч.1 п.1 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 15 жовтня 2020 року змінити в частині розміру аліментів, визначивши такий в сумі 3 000,00 грн. 
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 25 травня 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк