ПОСТАНОВА
Іменем України

14 червня 2021 року 

м. Київ
справа №826/17720/16
адміністративне провадження №К/9901/20013/18, К/9901/20024/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув в порядку письмового провадження 
заяви Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 25.05.2017 (колегія у складі суддів Донця О.Є., Голяшкіна О.В., Мороза В.Ф.,)
у справі №826/17720/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» 
до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, 
треті особи: Національний банк України, Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», ОСОБА_1 , 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

І. РУХ СПРАВИ

1.          У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» звернулося до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю., треті особи - Національний банк України, Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», ОСОБА_1 , в якому просило:
-          визнати протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» щодо встановлення додаткових підстав нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда»;
-          зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб утриматися від вчинення дій, направлених на встановлення нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 року № 1905, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та утриматися від повідомлення будь-яких осіб про нікчемність вказаного договору.
2.          Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2016 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» було задоволено.
3.          Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» було задоволено. Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2016 скасовано та ухвалено нову, якою у задоволенні позову відмовлено.
4.          Вищий адміністративний суд України постановою від 25.05.2017 задовольнив частково касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та вирішив:
-          постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 скасувати;
-          постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2016 змінити:
-          рішення в частині зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб утриматися від вчинення дій, направлених на встановлення нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, укладеного Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», та утриматися від повідомлення будь-яких осіб про нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 №1905 скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволені позовних вимог в цій частині відмовити;
-          в іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2016 залишити без змін.
5.          06.06.2017 та 21.06.2017 до Верховного Суду України надійшла заява Банку та Фонду про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 25.05.2017 з підстав, передбачених пунктами 2, 5 частини першої статті 237 КАС України (в редакції до 15.12.2017).
6.          Ухвалами від 19.06.2017 та 04.07.2017 Верховний Суд України відкрив провадження за вищезазначеними заявами.
7.          Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.
8.          12.02.2018 заяви Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 25.05.2017 у справі №826/17720/16 було передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. 

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

9.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19.05.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» укладено договір факторингу № 1905. 
10.          Згідно з пунктами 2.1, 1.3, 4.1, 5.1.4 договору №1905 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» зобов`язалося передати грошові кошти у розпорядження Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» за плату (винагорода банку), а банк зобов`язався відступати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» право вимоги, визначене у реєстрі(-ах) прав вимоги. Разом із правом вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» перейшли усі інші права та обов`язки банку як кредитора за кредитними договорами.
11.          Під «правом вимоги» у договорі розуміються усі права банку за кредитними договорами, у тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав (наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому (майбутня вимога). Право вимоги переходить від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» із моменту підписання між сторонами відповідного реєстру прав вимоги.
12.          На виконання умов договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» 19.05.2016 підписано реєстр прав вимоги № 1, а 20.05.2016 - реєстр прав вимоги № 2.
13.          Із моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги банк зобов`язаний не пред`являти претензій та не подавати позовів до боржників щодо права вимоги.
14.          На підставі постанови Правління Національного банку від 23.05.2016 № 14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 23.05.2016 № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно із даним рішенням, розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» із ринку шляхом запровадженням у ньому тимчасової адміністрації на один місяць, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано їй усі повноваження тимчасового адміністратора банку, визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на один місяць із 23.05.2016 до 22.06.2016 включно.
15.          13.06.2016 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №991, згідно з яким продовжено строки тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» із 23.06.2016 до 22.07.2016 включно. Відповідно до даного рішення, продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у банку із 23.06.2016 до 22.07.2016 
16.          Відповідно до рішення Правління Національного банку від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 1213 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно із яким розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» із 13.07.2016 по 12.07.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано усі повноваження ліквідатора банку провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнку Ю.П. із 13.07.2016 по 12.07.2018 включно.
17.          Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01.09.2016 № 1702 із 05.09.2016 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» на Волкова О.Ю.
18.          Наказом уповноваженої особи Фонду від 30.05.2016 №37 затверджено результати перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, викладені в акті № 1 комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за яким встановлено нікчемність укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» договору №1905 у відповідності до положень пунктів 2, 3, 7, 9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ 

19.          Суд першої інстанції позов задовольнив з огляду на те, що, оскільки, відсутні передбачені пунктами 1, 2, 3, 7, 8, 9 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстави визнання нікчемним договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», відповідач протиправно виніс наказ від 12.10.2016 № 108.
20.          Суд апеляційної інстанції не погодився з такими висновками суду першої інстанції, оскільки під час перевірки правочинів Комісією було встановлено, що внаслідок вчинення ряду нікчемних правочинів, які відповідно не створюють жодних юридичних наслідків, на рахунки фізичних осіб, всупереч вимог закону та з прямим порушенням Постанови № 917/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» затвердженої Правлінням Національного банку України 22.12.2015, було зараховано 1602551210,41 грн.
21.          При вивчені шляхів подальшого використання незаконно набутих коштів фізичними особами було встановлено, що частина цих коштів у загальній сумі 234 649 137,22 грн були 19.05.2016 направлені Банком на поточний рахунок ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА», а згодом списані з рахунку, як сплата за Договором факторингу №1905. За таких обставин Комісією, вже після складання акту №1 від 30.05.2016 у було отримано додаткові фактичні данні нікчемності Договору факторингу №1905, відповідно виникла необхідність відображення отриманих даних у акті, а тому оскаржуване рішення відповідача є правомірним та обґрунтованим.
22.          Суд касаційної інстанції скасував рішення суду апеляційної інстанції, погодившись з позицією суду першої інстанції.

IV. ДОВОДИ ЗАЯВ ПРО ПЕРЕГЛЯД

23.          У заяві про перегляд рішення суду Банк зазначив про невідповідність постанови Вищого адміністративного суду України від 25.05.2017 висновку, викладеному в постановах Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №826/2043/15 та від 15.06.2016 у справі №826/20410/14. За позицією заявника, Верховний Суд України у вищезазначених справах зробив висновок, що спори цієї категорії не належать до юрисдикції адміністративних судів.
24.          Підставою для звернення до суду із заявою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 25.05.2017 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначив неоднакове, на його думку, застосування Вищим адміністративним судом України та Вищим господарським судом України в подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме положень статті 215 ЦК України та ст. 38 Закону України №4452-VI.
25.          До заяви Фонд додав копії:
-          постанови Вищого адміністративного суду України від 06.09.2016 у справі №914/3994/14;
-          постанови Вищого адміністративного суду України від 29.11.2016 у справі №910/3819/16;
-          постанови Вищого господарського суду України від 13.02.2017 у справі №910/6052/16;
-          постанови Вищого господарського суду України від 14.02.2017 у справі №910/10163/16;
-          постанови Вищого господарського о суду України від 14.03.2017 у справі №910/10365/16.
26.          Відзив від позивача не надходив.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

27.          Перевіривши наведені у заявах доводи, Суд дійшов висновку, що заяви про перегляд підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.
28.          За правилами п. 1, 2 та 5 ч. 1 ст. 237 КАС України (у редакції, чинній на час звернення із заявами до суду) підставами перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є: 
-          неоднакове застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;
-          неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів;
-          невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.
29.          Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду переглядала рішення судів за участі тих самих сторін, що і у цій справі, та висловила позицію у постанові від 27.02.2019 у справі №826/8273/16. Предметом справи №826/8273/16 були дії та рішення Уповноваженої особи про встановлення нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда»; поновлення відображення обліку у балансі ПАТ «Банк Михайлівський» кредитних договорів, права вимоги за якими були відступлені Банком на користь ТОВ «ФК «Плеяда» на підставі договору факторингу; наказ Уповноваженої особи від 30.05.2016 №37 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними», та розпорядження Уповноваженої особи від 01.06.2016 № 9 «Про відновлення договорів в ПО АБС Б2 Банку».
30.          Суд зауважує, що у справі №826/8273/16 Банк та Фонд як на підставу перегляду покликалися на ті самі рішення, що і в цій справі, а тому Суд дійшов висновку про необхідність застосування висновків Великої Палати Верховного Суду.
31.          У постанові від 27.02.2019 у справі №826/8273/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила:

«При цьому, за приписами п. 2 ч. 1 ст. 237 КАС України (у редакції, чинній на час звернення із заявами до суду) підставою перегляду Верховним Судом України (Великою Палатою Верховного Суду) ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2017 року може бути неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.
Водночас суди попередніх інстанцій, розглянувши позов у порядку адміністративного судочинства та задовольнивши вимоги ТОВ «ФК «Плеяда», залишили поза увагою питання про предметну юрисдикцію цього спору.
Тому, ураховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 803/1273/16 та керуючись п. 2 ч. 1 ст. 237 КАС України (у редакції, чинній на час звернення із заявами до суду), суд вважає за необхідне переглянути судові рішення у цій справі з підстав порушення судами попередніх інстанції правил предметної юрисдикції.
З цього приводу Велика Палата Верховного Суду зауважує слідуюче.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ТОВ «ФК «Плеяда» звернулося до суду за визнанням протиправними дій та рішення Уповноваженої особи щодо встановлення нікчемності договору факторингу.
Стаття 124 Конституції України (у редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язане з процесуальним законодавством.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч.1 ст. 6 КАС України, в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом).
Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
За правилами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).
Наведені норми узгоджуються з положеннями ст. 2, 4 та 19 КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.
Законом № 4452-VI установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Відповідно до ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є не органом державної влади, а установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у ст. 4, 26, 27, 37, 38 вказаного Закону, свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку, він ухвалює обов`язкові для банків та інших осіб рішення, а з іншого, - здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку, тобто представляє банк у приватноправових відносинах з третіми особами.
У цій справі правовідносини стосуються визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи про віднесення правочину до нікчемних.
Згідно із ч. 1, 2, 10 ст. 38 Закону № 4452-VI Фонд (Уповноважена особа) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.
За результатами перевірки, здійсненої відповідно до ст. 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.
Правочин є нікчемним не за рішенням Уповноваженої особи, а відповідно до  закону. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято Уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.
Така позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/24198/16, від 04 липня 2018 року у справі № 819/353/16 та від 05 грудня 2018 року у справі № 826/23064/15.
Оскільки наказ (рішення) про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому внаслідок прийняття цього рішення не можуть порушуватися будь-які права таких осіб.
Із зазначеного можна зробити висновок, що права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.
Отже, встановлена правова природа згаданого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його протиправним, а тому вимога про визнання протиправними дій та скасування рішення Уповноваженої особи щодо встановлення нікчемності договору факторингу, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», не може бути розглянута у судах (у тому числі господарських)».

32.          З огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду та з урахуванням того, що суди помилково розглянули справу, відповідно до підп. «б» п. 1 ч. 2 ст. 243 КАС України (у редакції, чинній на час звернення із заявами до суду) усі ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.
33.          Враховуючи те, що питання розмежування підсудності є першопочатковим для правильного вирішення справи, Суд не вбачає підстав для розгляду інших доводів заявників.

Керуючись ст. 241- 243 КАС України (у редакції, чинній на час звернення із заявами до суду), підп. 1, 2 п. 1 розд. VІІ «Перехідні положення» КАС України (у редакції Закону № 2147-VIII), Суд - 

П О С Т А Н О В И В:

Заяви Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2017 року та постанову Вищого адміністративного суду України від 25 травня 2017 року у справі №826/17720/16 скасувати.
Провадження у справі №826/17720/16 закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб