Ухвала
 
07 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 335/7458/20
провадження № 61-4672ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.  
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05 листопада 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суд від 10 лютого 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, покладення обов`язків з укладення договорів, здійснення перерахунку обсягу спожитого газу, внесення коригування до обліку за спожитий газ, відновлення постачання газу, стягнення моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 04 жовтня 2016 року між ним та                       ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . За умовами договору ОСОБА_2 зобов`язаний був розрахуватися по комунальним виплатам, зняти з реєстрації себе та інших осіб, зареєстрованих у квартирі, та звільнити її протягом 10 днів. Через невиконання продавцем цих умов договору він 27 березня 2017 звернувся до Ленінського районного суду міста Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю (справа № 334/4026/17), а 06 жовтня 2017 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя було відкрито провадження за позовом ОСОБА_2 до нього про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, та ці справи були об`єднані в одне провадження. У період з 04 жовтня 2016 року                              по 25 квітня 2018 року квартира знаходилась у фактичному володінні ОСОБА_2 , який відмовлявся її добровільно звільнити та не надавав доступу до квартири. Та                    25 квітня 2018 року він отримав фізичний доступ до квартири.
02 липня 2018 року він звернувся до суду із заявою про залишення його позову без розгляду.
Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06 липня 2018 року позов ОСОБА_2 до нього про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним залишено без задоволення, але постановою Запорізького апеляційного суду                            від 23 квітня 2019 року рішення суду скасовано та визнано удаваним правочин та внаслідок цього недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2016 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру. Постановою Верховного суду від 22 квітня 2020 постанову Запорізького апеляційного суду скасовано та залишено без змін рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06 липня 2018 року.
Отримавши доступ до квартири, він зафіксував покази лічильника газу на рівні                 «4969» куб. метрів та звернувся до відповідачів з заявою про перерахування боргу. Але відповідачі протягом тривалого часу на численні його звернення ухиляються від укладання договорів на постачання та розподіл природного газу та не вживають заходів по стягненню заборгованості з належного боржника, яким є попередній власник квартири. Крім того, напочатку листопада 2019 року АТ «Запоріжгаз» незаконно, не маючи на те підстав, відключив квартиру від газопостачання.
Такі незаконні дії відповідачів позбавили його прав на належне існування, приготування їжі, використання гарячої води тощо, що спричинило йому душевних та моральних страждань.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05 листопада  2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05 листопада                2020 року у цій справі залишено без змін.
22 березня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 05 листопада 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суд від 10 лютого 2021 року у вказаній вище справі, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року - 2 270 грн.  
Предметом позову у даній справі є визнання дій АТ «Запоріжгаз» по ухиленню від надання можливості укласти договір про розподіл природного газу незаконними та зобов`язання укласти договір розподілу природного газу до квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання АТ «Запоріжгаз» здійснити перерахунок нарахованого обсягу спожитого газу, який пред`являється йому, виключивши із суми нарахованого обсягу спожитого газу той обсяг, який сформувався до показників лічильника газу «4969,00» куб. метрів та заборонити включати цей обсяг до вимог до нього в майбутньому; визнання незаконними дії АТ «Запоріжгаз» по відключенню його квартири за вказаною вище адресою від газопостачання та зобов`язати АТ «Запоріжгаз» за свій рахунок поновити підключення до газорозподільної системи протягом 10-денного терміну його квартиру; визнання дій ТОВ «Запоріжгаз Збут» по ухиленню від надання можливості укласти договір про постачання природного газу незаконними та зобов`язати ТОВ «Запоріжгаз Збут» укласти договір постачання природного газу його квартири; зобов`язання ТОВ «Запоріжгаз Збут» внести коригування до обліку за спожитий газ та почати нарахування йому заборгованості за спожитий газ, починаючи з показників лічильника газу «4969,00» куб. метрів, виключивши суму заборгованості попереднього власника (наймача) зазначеної квартири по його особовому рахунку, та не включати такий борг до суми заборгованості по даній квартирі по особовому рахунку в майбутньому; стягнення моральної шкоди на його користь з відповідачів у розмірі 30 000 грн з кожної юридичної особи в порядку захисту прав споживача.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
У касаційній скарзі заявник посилається на підпункт а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України обґрунтовуючи це тим, що судами попередніх інстанцій були порушені його права в частині розподілу заборгованості за спожиті комунальні послуги. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, тим самим зобов`язали сплатити заборгованість, яка виникла у зв`язку із споживанням комунальних послуг попереднім власником, що суперечить висновкам, які були викладені у численних постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 200/14925/15-ц ; від 29 квітня 2020 року у справі № 521/6670/18; від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19; від 26 вересня 2019 року у справі № 910/8815/18; від 21 квітня 2020 року у справі                  № 910/7968/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 757/45133/15-ц.
Суд не приймає до уваги посилання вищезазначені постанови, оскільки фактичні обставини у цих справах є відмінними від обставин у справі, яка переглядається.
Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Також заявник посилається на підпункт в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зазначаючи про те, відповідачі незаконно відключили квартиру позивача від газопостачання, тим самим незаконно позбавили елементарних передбачених Конституцією України прав на належне існування людини.
Однак, непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як така обставина, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення для заявника, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи              від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини   згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя                  від 05 листопада 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суд від 10 лютого 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Запоріжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» про захист прав споживачів, визнання дій незаконними, покладення обов`язків з укладення договорів, здійснення перерахунку обсягу спожитого газу, внесення коригування до обліку за спожитий газ, відновлення постачання газу, стягнення моральної шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                          І. В. Литвиненко  
 
                                                                  В. С. Висоцька
 
                                                                                                      А. І. Грушицький