Дата документу 26.05.2021 Справа № 333/3762/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 333/3762/20 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
Провадження № 22-ц/807/1812/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 
                               
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.
при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року у справі за позовом районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про відібрання неповнолітньої дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, діючи в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відібрання неповнолітньої дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що на профілактичному обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою для взяття на облік є проживання дитини у сім`ї, в якій мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У вересні 2018р. до відділу по Комунарського району служби (управління) у справах дітей ЗМР звернулась неповнолітня ОСОБА_2 та повідомила, що через складні взаємини з матір`ю та рідним дядьком, якого вона дуже боїться, дівчина не може мешкати вдома за адресою: АДРЕСА_1 . Мати ОСОБА_1 підтвердила факт складних відносин та просила влаштувати дитину до державного закладу. 05.09.2018р. неповнолітню ОСОБА_2 влаштовано до Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.М. Златолінської. 

Дитина перебувала в закладі до 06.12.2018р. і була повернута на виховання в родину до матері за її заявою, оскільки відносини між матір`ю та дитиною налагодились. Згодом в родині знову почались конфлікти. Непорозуміння між матір`ю та дитиною призвели до того, що ОСОБА_2 почала вживати алкогольні напої та в стані алкогольного сп`яніння поводила себе неадекватно, у зв`язку з чим потрапила до Запорізької МДЛ № 5. Неповнолітня переконана, що мати її не любить, а остання не бажає змінювати свого від-
ношення до дитини. 
Зазначені обставини, на думку органу опіки та піклування, свідчать про те, що мати - ОСОБА_1 не піклується про здоров`я своєї доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Така поведінка ОСОБА_1 суперечить інтересам дитини. З цих підстав орган опіки та піклування був змушений звернутись до суду з зазначеним позовом та просив суд у разі задоволення позовних вимог стягнути з відповідача на користь особи, яка буде здійснювати функції опіки/піклування над дитиною, аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду.
       
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року позов задоволено.
Відібрано неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав строком на один рік та передано дитину органу опіки та піклування для подальшого її влаштування.
Стягнуто на період відібрання дитини з ОСОБА_1 на користь районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 17.07.2020 року.
Стягнуто з ОСОБА_1  в дохід  держави 1 681 грн. 60 коп. судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, адвоката Козар М.О. як представника ОСОБА_1 та саму апелянта ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу, представника органу опіки та піклування, яка підтримала позицію цього органу, але зауважила, що на теперішній час можливо залишити ОСОБА_2 в родині матері, саму неповнолітню ОСОБА_2 , яка пояснювала, що знайшла порозуміння з матір`ю та бажає залишися з нею, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за такими підставами. 

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09.04.2004 року серії НОМЕР_1 , актовий запис №21 (а.с. 3).
Реєстрацію народження ОСОБА_2 було здійснено на підставі ст. 126 СК України, що підтверджується повідомленням з Комунарського районного у м. Запоріжжі відділу РАЦС ГТУЮ у Запорізькій області від 21.03.2019 року №1115/17.3.04-37 (а.с. 4).
Батько неповнолітньої ОСОБА_2 помер.

У вересні 2018 року до відділу по Комунарського району служби (управління) у справах дітей ЗМР звернулась неповнолітня ОСОБА_2 та повідомила, що через складні взаємини з матір`ю та рідним дядьком, якого вона дуже боїться, дівчина не може мешкати вдома за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з заявою ОСОБА_1 від 04.09.2018р., у неї склались напружені відносини з 
її неповнолітньою дитиною - ОСОБА_2 у зв`язку з небажанням останньої проживати з матір`ю і її братом - ОСОБА_3 , який є співвласником квартири, оскільки в ньому дитина бачить загрозу. Проживати окремо у ОСОБА_1 немає можливості. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просить відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради тимчасово влаштувати доньку до державного закладу до вирішення питання з житлом, а також просила провести з неповнолітньою соціально-психологічну роботу (а.с. 6).

Відповідно до направлення неповнолітньої ОСОБА_2 до Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.М. Златолінської від 05.09.2018р. №327/08-09, неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було направлено до вказаного закладу як таку, що опинилась в складній життєвій ситуації та перебуває на профілактичному обліку у відділі служби. Між матір`ю ОСОБА_1 та неповнолітньою дитиною склалися складні взаємини, внаслідок чого дитина відмовляється мешкати вдома (а.с. 5).

Як вбачається із змісту повідомлення з Православного дитячого будинку «Надія» ім. Н.М. Златолінської від 05.09.2018р. №45/06, неповнолітня ОСОБА_2 05.09.2018 р. прийнята до дитячого будинку (а.с. 5).

27.11.2018р. ОСОБА_1 звернулась до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з заявою, в якій просила повернути їй дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки всі питання вирішено, дитину бажає повернути, бо дуже її любить та хоче самостійно її виховувати, є фізичною особою-підприємцем та має гарні умови для проживання (а.с. 7).

На підставі акту про факт передачі дитини, ІНФОРМАЦІЯ_3 неповнолітню дитину - ОСОБА_2 передано матері ОСОБА_1 (а.с. 7).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 03.05.2019р., в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживають і мають постійне місце проживання: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 . Помешкання вмебльоване необхідними меблями радянського зразка, є місце для сну, відпочинку, зберігання речей, є необхідна побутова техніка, однак приміщення потребує прибирання, в кімнатах брудно, розкидані речі. ОСОБА_2 спить на розкладному кріслі в одній кімнаті з бабусею. Кімната є прохідною. Є речі, одяг, взуття (а.с. 9). 

Судом в ході розгляду справи також встановлено, що через непорозуміння з матір`ю ОСОБА_1 неповнолітня ОСОБА_2 почала вживати спиртні напої.

Зазначена обставина підтверджується повідомленням з Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 28.12.2019р. №12716/45/03/04-2019.

Так, із змісту вказаного вище повідомлення слідує, що 08.12.2019р. до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від оператора служби «102» надійшло повідомлення про те, що біля будинку АДРЕСА_2 невідомі вдарили дівчину, яка лежить без тями. Також до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від оператора служби «102» надійшло повідомлення про те, що до 5 МДЛ та до Обласної дитячої лікарні доставлено неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з діагнозом: «Алкогольне сп`яніння, зчмт, сгм-під питанням». З цих підстав на матір неповнолітньої ОСОБА_2 
складено протокол за ч. 3 ст. 184 КУпАП, проведено профілактичні бесіди (а.с. 8).

Встановивши всі вище перелічені обставини, суд вважав їх вагомими та достатніми для задоволення позову про відібрання неповнолітньої ОСОБА_2 від матері ОСОБА_1 . 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що відібрання в неї неповнолітньої дочки орган опіки та піклування пов`язував з її ухиленням як матері від виховання дочки, але в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо її ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої ОСОБА_2 . Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_2 через непорозуміння з матір`ю почала вживати спиртні напої, що не відповідає дійсності та зібраним у справі документам. Сама ж неповнолітня ОСОБА_2 пояснювала, що не погоджується з позовом, має певні проблеми з навчанням, після закінчення школи планує подальшу освіту здобувати у Польщі. Та суд вказані пояснення помилково витлумачив як небажання ОСОБА_2 проживати з матір`ю.
Перевіривши вказане, колегія вважає апеляційну скаргу обґрунтованою у зв`язку з наступним. 
У пункті 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно з ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

        Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1). Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (ч. 2).

Частиною 1 ст. 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
Із змісту позовної заяви позивача слідує, що позов про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав пред`явлено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. 

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» зазначив, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.  

Апеляційним судом встановлено, що станом на час звернення органу опіки та піклування з цим позовом до суду неповнолітній ОСОБА_2 виповнилось 16,5 років, а на час ухвалення судом рішення про її відібрання від матері ОСОБА_1 - 17 повних років. На теперішній час їй виповнилось 17,5 років, та після здобуття середньої освіти вона планує продовжувати освіту в Україні. Тобто у випадку фактичного виконання ухваленого у цій справі рішення період її перебування у особи, до якої її буде влаштовано, становитиме лише півроку.

Між тим, за вивченими матеріалами справи та з урахуванням пояснень учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, та про недоцільність переривати безпосередні сімейні відносини дочки з матір`ю.

Так, звертаючись до суду з цим позовом, орган опіки та піклування надав до позовної заяви лише такі документи: лист № 327/08-09 від 05.09.2018р. про направлення ОСОБА_2 до Православного дитячого будинку «Надія» за власним бажанням неповнолітньої та за погодженням з її матір`ю через виникнення між ними складних стосунків, заяву ОСОБА_1 від 27.11.2018р. про повернення їй дочки, акт передачі дитини матері від 06.12.2018р., лист Національної поліції № 12716/45/03/04-2019 від 28.12.2019р. про вживання ОСОБА_2 08.12.2019р. алкогольних напоїв ( а.с. 5-8). А також акт обстеження житлових умов від 03.05.2019р. ( а.с. 9). 

Всю викладену у цих документах інформацію суд вважав такою, що доводить ухилення матері ОСОБА_1 від виховання дочки ОСОБА_2 .

Проте колегія не може погодитись з такими висновками суду з огляду на наступне.

Так, тимчасове направлення ОСОБА_2 до Православного дитячого будинку «Надія» строком на чотири місяці було викликано не діями її матері, яка самоусунулась від виховання дочки, а через наявність непорозуміння з дочкою, яка не бажала проживати в одному житлі з братом ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , вбачаючи у ньому загрозу. ОСОБА_1 у заяві просила помістити дочку у державну установу до вирішення питання по суті із житлом ( а.с. 6).
Тобто ОСОБА_1 бачила складну ситуацію із дитиною, напружені стосунки між ними та намагалась вирішити цю проблему у такий спосіб, а не кинути її вирішення на орган опіки та піклування, що вказує про небайдуже ставлення до дитини та відносин між ними. Ініціатором повернення з дитячого будинку дитини додому також виступала матір ОСОБА_1 . 
Протягом року після повернення дитини з дитячого будинку, ніяких ситуацій, як б свідчили про неналежне ставлення матері до доньки не відбувалось, відомостей про такі обставини матеріали справи не містять. Та саме остання подія, яка сталась 08.12.2019р,. стала приводом для ініціювання органом опіки та піклування судового процесу з відібрання неповнолітньої ОСОБА_2 від матері, тобто коли дитина через стан алкогольного сп`яніння опинилась у медичному закладі. 
Суд всі негативні події, що стались у сім`ї ОСОБА_1 , пов`язував саме з діями останньої, вказуючи, що нею неналежним чином виконувались обов`язки з виховання своєї дитини. 
Але жодних даних, що неповнолітня ОСОБА_2 вживала алкогольні напої 08.12.2019р. саме через відносини з матір`ю, здобуто не було. Крім того, така ситуація мала поодинокий характер.
В судовому засіданні апеляційного суду неповнолітня ОСОБА_2 надала пояснення, що непорозуміння з матір`ю в неї носили тимчасовий характер через її перехідний вік, свою матір вона любить та бажає залишитись із нею. Первісно вона пішла до дитячого будинку саме у зв`язку з небажанням мешкати з дядьком, відносини з яким у неї не склались. На теперішній час відносини між нею та матір`ю налагодились, а також змінились умови її проживання: вона мешкає в окремій кімнаті, у якій є окреме ліжко та місце для навчання, дядько виїхав із квартири. Подальшу освіту планує здобувати в Україні. 
ОСОБА_1 та її представник підтримали пояснення ОСОБА_2 , вказуючи, що житлові умови дитини змінились давно, а органом опіки та піклування надано старий акт обстеження умов проживання.
Колегія наголошує, що дійсно до позовної заяви, поданої у цій справі 17.07.2020р., було долучено Акт обстеження умов проживання, складений 03.05.2019р., тобто більш як за рік до подачі позову. Та нові умови проживання неповнолітньої дитини в ході розгляду цієї справи не досліджувались, оновлений акт не складався.

Тому суд безпідставно взяв до уваги акт, складений за рік до звернення з позовом в цій справі, та вважав встановлені в ньому обставини достовірними і на цей час, тобто базував свої висновки на доказі, який вже втратив свою актуальність.

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування вказувала, що з урахуванням встановлених на стадії апеляційного провадження обставин, думки дитини, її віку (17,5 років), на теперішній час не є доцільним відібрання ОСОБА_2 від матері. 

Отже, в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що у суду не було достатньо доказів факту ухилення матері ОСОБА_1 від виховання дочки ОСОБА_2 , а тому він помилково вважав, що відібрання останньої від матері буде відповідати інтересам самої неповнолітньої дитини.
При цьому, судом було враховано висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, який взагалі не було вмотивовано, а лише зазначено, що уся проведена робота, спрямована на вирішення конфліктів у родині, позитивного результату не мала, та ОСОБА_1 не бажає змінювати своє відношення до дитини. 

Проте ані фактів ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків, ані зазначення того, яка ж робота проведена органом опіки та піклування, висновок не містить. 
Враховую все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення із відмовою в задоволенні позову. 

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-84, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року у цій справі скасувати. 
В задоволенні позову районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про відібрання неповнолітньої дитини у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 травня 2021 року.

Головуючий:                  Маловічко С.В.

Судді:                 Гончар М.С.

                Подліянова Г.С.