ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 489/4479/20	
Головуючий в 1 інстанції: Коваленко І.В.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючої судді:  Шевчук О.А.
суддів: Бойка А.В. ,  Федусика А.Г. 
при секретарі Жигайлової О.Е.
за участю апелянта - ОСОБА_1 ,
представника апелянта - Ручковської В.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2021 року, ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив скасувати постанову серії ДПО18 № 571874 від 31.08.2020 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., визнати позивача невинуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), закрити провадження по справі. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відносно позивача було винесено постанову ДПО18 № 571874 від 31.08.2020 року, в якій вказано, що 26.07.2020 року о 18 год. 30 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Pajero Sport, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись біля буд. № 2 по вул. Веселинівській в м. Миколаєві, порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1 додатку 1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху, вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Позивач постанову вважає незаконною, оскільки інспектор поліції не представившись, не пояснивши суть правопорушення і причину зупинки, почав вимагати надання посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб. Позивач вказує, що не відмовлявся надати вказані документи та дістав їх, тримаючи в руках, оскільки вважав ці дії достатніми для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Також, позивач посилається на те, що інспектором було складено постанову про накладення адміністративного стягнення, яку рішенням заступника начальника Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 04.08.2020 року скасовано та направлено справу на новий розгляд. В свою чергу, позивач зазначає, що 31.08.2020 року за розглядом матеріалів було винесено постанову серії ДПО18 № 571874. Разом з цим, на думку позивача, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався із грубим порушенням ст.ст. 277, 279 КУпАП, а саме без складання протоколу про адміністративне правопорушення, без його оголошення, без заслуховування осіб, які брали участь у розгляді справи, без дослідження доказів та вирішення клопотань. Крім того, позивач вважає відеозапис недопустимим доказом, оскільки він не оформлений у протоколі відповідно до вимог ст. 251 КУпАП. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2021 року у задоволенні заявленого позову відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити заявлений позов. Доводами апеляційної скарги зазначено, що 31.08.2020 року не відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки підстав у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів не було. Також, апелянт вказує на те, що права особи були зачитані не одразу, а протягом сплину певного часу, можливість скористатись своїми правами в частині ознайомлення з матеріалами справи та знімати копії поліцейським не було надано, докази не досліджувались, пояснення не відбирались, клопотання не вирішувались. Крім того, апелянт зазначає, що 31.08.2020 року в приміщенні УПП в Миколаївській області він не керував транспортним засобом та не був в якості водія, а тому, підстави для застосування положень ч. 1 ст. 126 КУпАП відсутні. Окрім цього, на думку апелянта, відео за 26.07.2020 року не є належним та допустимим доказом по справі. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що 26.07.2020 року під час патрулювання інспекторами Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції було виявлено транспортний засіб Mitsubishi Pajero Sport, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія). В ході проведення перевірки водій вказаного транспортного засобу ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, у зв`язку із чим, після дослідження доказів і надання їм оцінки було встановлено склад адміністративного правопорушення та розглянуто справу про адміністративне правопорушення і винесено постанову. В результаті розгляду скарги позивача на дії поліцейських, рішенням заступника начальника Управління патрульної поліції в Миколаївській області від 04.08.2020 року постанову скасовано та направлено справу на новий розгляд. Причиною такого рішення стало порушення процедури розгляду справи, а саме неналежне роз`яснення прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та оголошення постанови. Відповідач зазначає, що 31.08.2020 року з дотриманням вимог щодо процедури розгляду було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 571874 від 31.08.2020 року. При цьому, відповідач наголошує, що факт скоєння позивачем правопорушення підтверджується доказами у вигляді записів з нагрудної камери, які долучено до відзиву.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що постановою інспектора 2 роти 4 батальйону УПП в Миколаївській області Дмитрієва М.Л. ЕАМ № 2879999 від 26.07.2020 року, позивача, як водія транспортного засобу Mitsubishi Pajero Sport, номерний знак НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., у зв`язку з тим, що позивач не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху.
Позивач оскаржив вказану постанову в адміністративному порядку.
Рішенням заступника начальника УПП в Миколаївській області капітаном поліції Човпан О.Ю. від 04.08.2020 року постанову ЕАМ № 2879999 від 26.07.2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляду у зв`язку з підтвердженням частково скарги в ряді дій поліцейського, а саме під час підготовки до розгляду, проведенні процедури розгляду справи та оголошенні постанови. 
За результатами нового розгляду справи про адміністративне правопорушення, 31.08.2020 року інспектором 2 роти 4 батальйону УПП в Миколаївській області Дмитрієвим М.Л. винесено постанову серії ДПО18 № 571874, згідно якої 26.07.2020 року о 18 год. 30 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Pajero Sport, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись біля буд. № 2 по вул. Веселинівській в м. Миколаєві, порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1 додатку 2 Правил дорожнього руху та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги пп. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху, вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, внаслідок чого до нього застосовано адміністративне стягнення на підставі ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у справі докази підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху, за порушення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, та свідчать про відсутність порушень інспектором поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та складення оспорюваної позивачем постанови.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п. 8.5 р. 8 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), дорожня розмітка (додаток 2) поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює. Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил. Вертикальна розмітка у вигляді смуг білого і чорного кольору на дорожніх спорудах та елементах обладнання доріг призначена для зорового орієнтування.
В свою чергу, пунктом 1 розділу 34 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено наступне. Горизонтальна розмітка. Лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Синій колір має лінія 1.1, якщо нею позначаються майданчики для паркування, відведені на проїзній частині. Жовтий колір мають лінії 1.4, 1.10.1, 1.10.2, 1.17, а також лінія 1.2, якщо нею позначаються межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. Червоно-білий колір мають лінії 1.14.3-1.14.5, 1.15. Оранжевий колір мають лінії тимчасової розмітки. Розмітка 1.25-1.28 дублює зображення знаків. Горизонтальна розмітка має таке значення: 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей; 1.2 (широка суцільна лінія) - позначає край проїзної частини на автомагістралях або межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. У місцях, де на смугу маршрутних транспортних засобів дозволено заїзд іншим транспортним засобам, ця лінія може бути переривчастою; 1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху; 1.4 - позначає місця, де заборонено зупинку та стоянку транспортних засобів. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаком 3.34 і наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру; 1.5 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають дві або три смуги; позначає межі смуг руху за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку; 1.6 (лінія наближення - переривчаста лінія, в якій довжина штрихів утричі перевищує проміжки між ними) - попереджає про наближення до розмітки 1.1 або 1.11, яка поділяє транспортні потоки протилежних або попутних напрямків; 1.7 (переривчаста лінія з короткими штрихами і рівними їм проміжками) - позначає смуги руху в межах перехрестя; 1.8 (широка переривчаста лінія) - позначає межу між перехідно-швидкісною смугою і основною смугою проїзної частини (на перехрестях, перехрещеннях доріг на різних рівнях, у зоні автобусних зупинок тощо); 1.9 - позначає межі смуг руху, на яких здійснюється реверсивне регулювання; поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (при вимкнених реверсивних світлофорах) на дорогах, де здійснюється реверсивне регулювання; 1.10.1 і 1.10.2 - позначають місця, де заборонено стоянку. Застосовується самостійно або разом із знаком 3.35 і наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру; 1.11 - поділяє транспортні потоки протилежних або попутних напрямків на ділянках доріг, де перестроювання дозволено лише з однієї смуги; позначає місця, призначені для розвороту, в`їзду і виїзду з майданчиків для стоянки тощо, де рух дозволено лише в один бік; 1.12 (стоп-лінія) - позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух; 1.13 - позначає місце, де водій повинен у разі потреби зупинитися і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі; 1.14.1, 1.14.3, 1.14.4 («зебра», у тому числі червоно-білого кольору) - позначають нерегульований пішохідний перехід; розміткою 1.14.3 позначається пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод; розміткою 1.14.4 позначається місце переходу сліпих пішоходів; 1.14.2, 1.14.5 - позначають пішохідний перехід, де рух регулюється світлофором; розміткою 1.14.5 позначається місце переходу сліпих пішоходів; 1.15 - позначає місце, де велосипедна доріжка перетинає проїзну частину; 1.16.1-1.16.3 - позначає напрямні острівці в місцях поділу, розгалуження або злиття транспортних потоків; 1.16.4 - позначає острівці безпеки; 1.17 - позначає зупинки маршрутних транспортних засобів і таксі; 1.18 - показує дозволені на перехресті напрямки руху по смугах. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаками 5.16, 5.18; розмітка із зображенням тупика наноситься для зазначення того, що поворот на найближчу проїзну частину заборонено; розмітка, яка дозволяє поворот ліворуч з крайньої лівої смуги, дозволяє також розворот; 1.19 - попереджає про наближення до звуження проїзної частини (ділянки, де зменшується кількість смуг руху в даному напрямку) або до лінії розмітки 1.1 чи 1.11, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків. У першому випадку може застосовуватися в поєднанні із знаками 1.5.1-1.5.3; 1.20 - попереджає про наближення до розмітки 1.13; 1.21 (напис «STOP») - попереджає про наближення до розмітки 1.12, коли вона застосовується в поєднанні із знаком 2.2; 1.22 - попереджає про наближення до місця, де встановлено пристрій примусового зниження швидкості руху транспортних засобів; 1.23 - показує номер дороги (маршруту); 1.24 - позначає смугу, призначену для руху лише маршрутних транспортних засобів. 1.25 - дублює зображення знака 1.32; 1.26 - дублює зображення знака 1.39; 1.27 - дублює зображення знака 3.29; 1.28 - дублює зображення знака 5.38; 1.29 - позначає доріжку для велосипедистів; 1.30 - позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».
Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.
Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.
Лінію 1.2 дозволяється перетинати в разі вимушеної зупинки, якщо цією лінією позначено край проїзної частини, суміжний з узбіччям.
Лінії 1.5-1.8 перетинати дозволяється з будь-якого боку.
На ділянці дороги між реверсивними світлофорами лінію 1.9 дозволяється перетинати, якщо вона розташована праворуч від водія.
При ввімкнених сигналах зеленого кольору у реверсивних світлофорах лінію 1.9 дозволяється перетинати з будь-якого боку, якщо вона поділяє смуги, по яких рух дозволено в одному напрямку. У разі вимкнення реверсивних світлофорів водій повинен негайно перестроїтися праворуч за лінію розмітки 1.9.
Лінію 1.9, що розміщена ліворуч, при вимкнених реверсивних світлофорах перетинати забороняється. Лінію 1.11 дозволяється перетинати тільки з боку її переривчастої частини, а з боку суцільної - лише по завершенні обгону чи об`їзду перешкоди.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Також, згідно вимог п.п. 2.1, 2.4 р. 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).
На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Частиною 1 статті 126 КУпАП (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до вимог ст. 36 КУпАП (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Згідно вимог ст. 251 КУпАП (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.  
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Відповідно до ст. 252 КУпАП (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За правилами ст. 280 КУпАП (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 283 КУпАП (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. 
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. 
Застосовуючи до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу оскаржуваною постановою, інспектор патрульної поліції виходив з того, що ОСОБА_1 при керуванні транспортним засобом Mitsubishi Pajero Sport, номерний знак НОМЕР_1 , біля буд. № 2 по вул. Веселинівській в м. Миколаєві перетнув вузьку суцільну лінію та порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1 додатку 2 Правил дорожнього руху, після зупинки т/з та на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, що суперечить вимогам п. 2.4 р. 2 Правил дорожнього руху. 
Встановлені обставини свідчать про допущення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що на останнього і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. з огляду на положення ст. 36 КУпАП (в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за ч. 1 ст. 126 КУпАП). 
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушення позивачем вимог дорожньої розмітки 1.1 додатку 2 Правил дорожнього руху, а також порушення п. 2.4 р. 2 Правил дорожнього руху, що виразилось у не пред`явленні на вимогу поліцейського посвідчення водія відповідної категорії і реєстраційного документу на транспортний засіб, та як наслідок допущення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи відеоматеріалами, зміст яких повністю спростовує доводи позивача, наведені у позові та апеляційній скарзі, щодо відсутності наведених порушень з боку останнього.
Також, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно не взяті до уваги доводи позивача, які ним наводяться і в апеляційній скарзі, стосовно того, що транспортні засоби рухалися у потоці зі швидкістю менше ніж 30 км/год., внаслідок чого перетин суцільної лінії не вважається порушенням, оскільки вказане стосується обгону поодиноких, тобто, одиночних транспортних засобів, автопоїздів, а також буксируючого транспортного засобу у зчепленні з буксируваним. Проте, як вбачається із відеозапису, позивач перетнув суцільну лінію у заторі з транспортних засобів.
Що стосується посилань позивача у позовній заяві та апеляційній скарзі на те, що 31.08.2020 року не відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки підстав у вигляді протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів не було, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, згідно ч.ч. 2, 4, 5 ст. 258 КУпАП (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Отже, у визначених законодавством випадках, зокрема, у випадках притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. 
Застосування процедури скороченого провадження у наведених випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.
У даному випадках оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності саме за вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а тому, така постанова цілком правомірно та згідно наведених вимог КУпАП прийнята без складання протоколу про адміністративне правопорушення.
В свою чергу, доводи позивача щодо необхідності складання у спірному випадку протоколу про адміністративне правопорушення гуртуються на помилковому тлумаченні наведених вимог КУпАП. 
Також, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо недотримання інспектором патрульної поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме щодо не з`ясування ним всіх обставин, не взяття пояснень, не роз`яснення позивачу його прав, оскільки вказані доводи були наведені позивачем при адміністративному оскарженні первісної постанови про накладення адміністративного стягнення, які були враховані та стали підставою для скасування вказаної постанови і направлення справи на новий розгляд. В свою чергу, дотримання інспектором патрульної поліції прав позивача, як особи, що притягується до адміністративної відповідальності при новому розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивача останнім не оспорюється, позивач самостійно вказує на роз`яснення йому його прав, можливість надання пояснень. 
Що стосується посилань позивача, як в заявленому позові, так і в поданій апеляційній скарзі, на неможливість прийняття до уваги в якості доказу відеозапису з місця події, якими зафіксовано здійснене позивачем правопорушення, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 вказаного Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Частиною 1 статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Отже, надані відповідачем відеозаписи з місця події можуть слугувати доказами в справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм даного Кодексу.
Згідно ст.ст. 72, 73, 74 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для не прийняття до уваги наданих відповідачем відеозаписів, на яких зафіксовано здійснення позивачем адміністративного правопорушення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що приймаючи оскаржувану постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення, інспектор патрульної поліції діяв у межах повноважень, а тому, підстави для скасування прийнятої ним постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні. 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін. 
Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуюча суддя 	 	Шевчук О.А.	
Судді	    	Бойко А.В.    Федусик А.Г.