П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року
м. Рівне

Справа № 568/1596/20
Провадження № 22-ц/4815/687/21

Головуючий у Радивилівському районному суді
Рівненської області: суддя Троцюк В.О.
Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції: 
14 год. 11 хв. 24 лютого 2021 року в м. Радивилів 
Рівненської області 
Повний текст складено 01 березня 2021 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, 
в с т а н о в и в : 
       У грудні 2020 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги, покликалась на те, що від зареєстрованого шлюбу вони з відповідачем мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, відповідач у добровільному порядку надавав допомогу на утримання дітей в обумовленому розмірі, однак з травня 2020 року розмір платежів зменшив. Хоча відповідач обізнаний, що їхні спільні діти через стан здоров`я потребують кращого харчування, а також лікування. Стверджувала, що дочка перебуває на "Д"-обліку у кардіоревматолога з приводу вегето-судинній дистонії, синусової тахікардії, а син - на "Д"-обліку з приводу рекурентного бронхіту з астматичним компонентом, переніс операцію по видаленню аденоїдів. Крім того, значних витрат потребує й забезпечення здобуття загальної середньої освіти в школі. Відповідач є підприємцем, засновником та кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-кузня" (далі ТзОВ "Євро-кузня"). Має у власності виробничу будівлю - майновий комплекс, загальною площею 186,8 кв.м., земельну ділянку площею 0,2283 кв.м, три вантажних автомобілі. 
       З наведених мотивів просила стягнути з ОСОБА_2 на користь неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку з моменту пред`явлення позову до виповнення дітьми повноліття.
       У поданому відзиві ОСОБА_2 позов визнавав частково та просив стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно до повноліття дітей. Погоджувався з тим, що впродовж останніх двох років в добровільному порядку надсилав позивачу грошові кошти на утримання дітей. Крім того, сплачує кошти за використану електроенергію, оскільки діти з матір`ю проживають у набутому за час шлюбу будинку, купує дітям одяг, продукти харчування. В 2019 році ці суми були більші, а в 2020 році зменшилися через зменшення моїх доходів. В 2020 році перерахував на банківську картку позивача 57 774 гривень на утримання дітей. Хоча платежі були різні, але їх розмір не був менший, аніж 4 000 гривень в місяць. Однак, незважаючи на те, що він є підприємцем, має мінливий дохід, залежний від замовлень та запровадженого в державі карантину. Стверджував, що на його утриманні перебувають двоє непрацездатних батьків.
       Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 28 грудня 2020 року до досягнення дітьми повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 гривень.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
       На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та порушенні норм матеріального права. 
       На обґрунтування апеляційного скарги покликалась на те, що відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері, батька або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків з яким проживає дитина. На думку заявника, відповідач не бажав сплачувати аліменти у пред`явленому розмірі, тому що його дохід є стабільним і достатнім, щоб сплачувати по 7-8 тис. гривень щомісяця. Стверджувала, що саме в такому розмірі останній надавав допомогу на утримання спільних дітей, однак згодом він порушив домовленість щодо справляння цих грошових коштів. Вважала безпідставними покликання відповідача на запровадження в державі карантину як на обставину, що унеможливлює виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки відповідні обмеження було пом`якшено і підприємства працюють у звичному режимі. При цьому виробництво відповідача працювало і під час карантинних обмежень. Окрім наведених у позові та відповіді на відзив аргументів, зазначала, що відповідач приховує свій реальних дохід та вводить суд в оману.
З викладених спонукань просила оскаржуване рішення в частині призначеної суми аліментів скасувати та прийняти нове, яким стягнути з відповідача аліменти в розмірі 3 500 гривень на кожну дитину щомісячно. 
       У поданому відзиві відповідач просив рішення суду попередньої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував, що сплачував на утримання дітей по 7-8 тис. гривень, проте в 2020 році в зв`язку з пандемією його дохід значно зменшився. Стверджував, що фактично повністю утримує як спільних дітей, так і самого позивача. Покликався на те, що законодавством передбачено рівність батьківського обов`язку щодо утримання дітей, однак позивач не надала суду жодних доказів того, яку суму власних коштів вона витратила в порядку виконання такого обов`язку. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
       Як було з`ясовано судом, від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження (а.с.7,8).
Позивач з липня 2020 року перебуває на обліку в Радивилівській районній філії Державного центру зайнятості та отримує допомогу по безробіттю (а.с.9).
Відповідач є керівником та кінцевим бенефіціарним власником ТзОВ "Євро-кузня", що підтверджено витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців (а.с.17)
У власності ТзОВ "Євро-кузня" перебуває виробничий будинок (виробнича будівля майнового комплексу) та земельна ділянка в АДРЕСА_1 (а.с.15-16).
Згідно з податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2020 рік ОСОБА_2 є платником єдиного податку другої групи та його дохід за 2020 рік становить 96 640,00 гривень (а.с.33)
Спірні правовідносини між сторонами тривають з приводу уникнення відповідача від своїх батьківських обов`язків з надання дітям матеріального утримання в необхідному розмірі, тобто із факту порушення прав дітей на матеріальне забезпечення своїм батьком, що підлягають судовому захисту.
Ухвалюючи своє рішення, суд попередньої інстанції виходив із того, що відповідач не ухиляється від утримання дітей та сплачує на їх утримання в середньому по 4 000 гривень щомісячно. Також взяв до уваги часткове визнання позову останнім та згоду сплачувати аліменти у розмірі 2 500 гривень на кожну дитину щомісячно. Тому дійшов переконання про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі.
Між тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року №2037- ІІІ було внесено зміни у Сімейний кодекс України.
       Відповідно до абз. другого ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
       Отже, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. 
       Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
       Тому суд попередньої інстанції дійшов до хибного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, шляхом зміни способу стягнення аліментів.
       Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Проте суд першої інстанції без врахування вказаних норм закону, що підлягали до застосування, вийшовши за межі позовних вимог, з власної ініціативи визначив спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства та ухвалив рішення, яке не може залишатися чинним.
До складу диспозитивності належать правомочності щодо: визначення характеру та обсягу позовних вимог або заперечень, їх зміни, тобто збільшення або зменшення; підстав позовних вимог чи заперечень, їх зміни; розпорядження матеріальними правами та процесуальними засобами їх захисту.
Належних заяв про зміну способу стягнення аліментів на тверду грошову суму від позивача не надходило.
При цьому відповідно до п. 2 ч. 2, ч.ч. 3, 5 ст. 49 ЦПК України позивач була вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 
До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
У разі подання будь-якої заяви, передбаченої п. 2 ч. 2 та ч. 3 і 4 цієї правової норми, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.
Згідно з ч. 2 ст. 182 ЦПК України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.
Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батька, то колегії суддів виходить з такого. 
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ст. 182 СК України).
За змістом ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Тому, враховуючи відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, беручи до уваги, що платник аліментів є працездатною особою, підприємцем, має нерухоме та рухоме майно, а тому в змозі сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дітей, колегія суддів, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, дійшла переконання про задоволення позову та стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки заробітку батька на утримання двох дітей.
Апеляційний суд вважає, що такий розмір відповідатиме вимогам ст.ст. 182, 183 СК України, обставинам справи, інтересам та потребам дитини і буде необхідним для забезпечення належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.
Підставою для скасування рішення суду попередньої інстанції відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального (визначення судом способу стягнення аліментів всупереч положенням Сімейного кодексу України).
Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2021 року в частині стягнення аліментів скасувати. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 грудня 2020 року до досягнення дочкою (найстаршою дитиною) повноліття.
В решті рішення суду першої інстанції (в частині стягнення судового збору) залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                 С.В. Хилевич

Судді:                                                 С.О. Гордійчук
               
Н.М. Ковальчук