КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №754/6052/20                                                                головуючий у суді І інстанції Таран Н.Г.
провадження №22-ц/824/4870/2021                                        головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
30 березня 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                              Сушко Л.П.,  
суддів:                                                           Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання:                                  Спеней О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «СтарСкай» про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2020 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСББ «СтарСкай» про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач відключив позивача від електропостачання та зняв лічильник електроенергії за нібито наявність заборгованості. Однак, у позивача відсутня заборгованість за послуги з електропостачання, у зв`язку з чим дії відповідача є протиправними. Крім того, відповідач не попереджав позивача про відключення від електромережі та зняття лічильника. У зв`язку з протиправними діями позивача, які відбулися в зимню пору року позивачу була спричинена моральна шкода, яку позивач оцінює в сумі 20000,00 грн..
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди.
Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року задоволено частковоклопотання представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стар Скай» - адвоката Поліщук Р.М. про долучення додаткових доказів щодо судових витрат по цивільній справі №754/6052/20 за позовом  ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стар Скай» про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди. Постановлено додаткове рішення, яким стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стар Скай» понесені ними витрати на правову допомогу в сумі 8600,00 грн..
Не погодившись із рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що діями відповідача було порушено права позивача, як споживача послуг з електропостачання належної їй квартири, такі дії виразились у відключенні електроенергії та знятті електричного лічильника 11 грудня 2018 року. Також вказує, що позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки електроенергія була відсутня в зимову пору, а також позивач не мала змоги приготувати їжу собі та чоловіку і сильно хвилювалась із цього приводу, а особливо коли відчувала дику несправедливість, оскільки вона завжди в повному об`ємі сплачувала за електроенергію.           
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вказує, що позивач не є власником квартири і жодного доказу на підтвердження факту набуття права власності не надала, а додала попередній договір купівлі-продажу, проте основний договір купівлі-продажу позивачем так і не укладено, оскільки позивачем не сплачено усіх коштів за попередній договором.  
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач не надано доказів, що вона є власником майна, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на момент відключення її квартири від електропостачання нею не було укладеного договору про надання їй як споживачу електричної енергії, у зв`язку з чим суд права та інтереси позивача не були порушені відповідачем. Щодо відмови у стягненні моральної шкоди суд зазначив, що відповідачем не порушені права позивача та позивачем зокрема не доведено належними доказами, що їй завдана шкода саме діями відповідача, тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є не споживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Відповідно дост. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. 
Відповідно до ст. 331 ЦК Україниправо власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.
Право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.
Для набуття набувачем права власності на майно передбачена наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК України випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація.
При цьому сторони договору вправі встановити додаткові (відкладальні або скасувальні) умови, а при переході права власності на рухомі речі - самостійно визначати момент переходу права власності.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 цього ж Закону встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі 
№ 6-2951цс15, яка підтверджена у багатьох наступних постановах Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 
№ 904/7183/17 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє його обов`язку оплачувати надані послуги.
Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.     
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України та ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю об`єднання.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі типового договору. Укладення договору між власником окремого приміщення у житловому комплексі та управителем 
є обов`язковим і не залежить від членства в об`єднанні, за винятком випадку, коли власник і управитель є однією особою. У разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов`язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частки загального майна об`єднання має право звернення до суду для стягнення нарахованих платежів у судовому порядку. Право на звернення до суду виникає у об`єднання через шістдесят днів з дня припинення платежів або відмови в укладенні договору.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та Статуту встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів. У свою чергу, співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати внески і платежі.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодувати заподіянні збитки, а також у повному обсязі сплачувати встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» якщо правління об`єднання самостійно здійснює функції управителя, то воно за договором з постачальниками комунальних послуг може бути колективним замовником (абонентом) таких послуг. У цьому випадку об`єднання несе повну відповідальність за своєчасну сплату вартості фактично спожитих членами об`єднання комунальних послуг. Власники квартир, приміщень, що не обладнані приладами обліку, зобов`язані укласти договір про обслуговування та оплату комунальних послуг з управителем незалежно від членства в об`єднанні. Відмова від укладення договору, від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про електроенергетику» споживачі електричної енергії мають право на приєднання та підключення до електричної мережі, за умови виконання правил приєднання електроустановок до електричних мереж.
Взаємовідносини, які виникли у процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробником або постачальником електричної енергії та споживачем (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюється Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31липня 1996 року № 28.
Відповідно до п. 1.2 ПКЕЕ населений пункт - це юридична особа - споживач (власник електроустановок населеного пункту або уповноважена власником (співвласниками) експлуатаційна організація, в господарському віданні якої є електроустановки населеного пункту), об`єднує населення на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів на визначеній території та утримує ці електроустановки з метою забезпечення електричною енергією споживачів населеного пункту; споживачі населеного пункту - це населення, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж населеного пункту, та яке розраховується за використану електричну енергію з населеним пунктом.
Відповідно до пункту 12.4 ПКЕЕ закупівля електричної енергії у постачальника за рахунок коштів споживачів населеного пункту, умови використання електричної енергії, розрахунків за неї, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів населеного пункту утримання та обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту регулюються установчими документами населеного пункту та/або укладеними у встановленому законодавством порядку договорами між споживачами населеного пункту та населеним пунктом щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту.
Відповідно до п. 35 ПКЕЕ енергопостачальник має право відключити споживача у разі: самовільного підключення до електричної мережі; розкрадання електричної енергії, навмисного пошкодження приладу обліку та зриву пломби; порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 цих Правил, або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості; неоплати за встановлення нового приладу обліку відповідно до пункту 17 або інших платежів згідно з цими Правилами; невиконання припису Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; зниження показників якості електричної енергії з вини споживача.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Встановлено, що 12.12.2012 року між ТОВ «Континентбуд» та ОСОБА_1 укладено попередній договір, за яким сторони зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу окремої квартири  
АДРЕСА_1 . Тобто, укладаючи попередній договір позивач отримала для себе певні але не всі права власника, які передбачають отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому на квартиру  
АДРЕСА_1 .
Згідно акту про відключення від електропостачання №126/12 від 11.12.2018 року, який складений членами комісії ОСББ «СТАР СКАЙ» в присутності представника споживача, 11.12.2018 року було призупинено постачання електроенергії, виконане шляхом відключення та опломбування лічильника за адресою: АДРЕСА_1 . Лічильник знятий та знаходиться на зберіганні. Підставою відключення стала несплата за користування електроенергією та за утримання прибудинкової території в розмірі 4536,68 грн..
Згідно договору №2-126 від 28.12.2018 року про обслуговування житлових помешкань та прибудинкових територій та компенсацію витрат по забезпеченню електропостачанням та водовідведенням, який укладений між ОСББ «СТАР СКАЙ» та позивачем ОСОБА_1 вбачається, що предметом цього договору є забезпечення ОСББ «СТАР СКАЙ» щодо надання послуг власникам приміщень з обслуговування помешкань житлового будинку, приміщень загального користування, сходових клітин, прибудинкової території, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Власник зобов`язується забезпечити своєчасну оплату наданих послуг за встановленим тарифом, у встановлені строки та на умовах, що передбачені даним Договором. Виконавець відповідно до умов даного Договору надає Власнику наступні послуги: утримання будинку та прибудинкової території; забезпечення електропостачання; забезпечення водопостачання. Виконавець має право відключати власника від мереж електропостачання та водопостачання та застосовувати міру відповідальності у вигляді штрафу, у разі не оплати останнім вартості спожитих послуг.
Відповідно до договору споживача про тимчасове надання послуг з розподілу електричної енергії №82111016Р від 01.01.2019 року, що укладений між ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (Оператор системи розподілу) та ОСББ «СТАР СКАЙ» (Споживач) вбачається, що предметом цього договору є надання Оператором системи розподілу Споживачу послуги з розподілу електричної енергії параметри якості якої відповідають показникам, визначеним Кодексом системи передачі, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №309 та Кодексом системи розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №310, за об`єкт, технічна параметри якого фіксуються в Паспорті точки розподілу за об`єктом Споживача та в особовому рахунку Споживача, облікових базах даних Оператора Системи розподілу. Пунктом 10 вказаного договору передбачено порядок обмеження та припинення електропостачання, зокрема у разі несплати Споживачем відповідних платежів у терміни, встановлені додатком 4 «Порядок розрахунків» до цього Договору. 
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказі про те, що вона є власником квартири, а тому відсутні підстави вважати,  що відповідачем порушено її права. Крім того позивач не позбавлена права звертатись безпосередньо до постачальника електроенергії та напряму укладати договори з електропостачання.
Доводи апеляційної скарги про те, що діями відповідача було порушено права позивача, як споживача послуг з електропостачання належної їй квартири, такі дії виразились у відключенні електроенергії та знятті електричного лічильника, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано договору , який би діяв станом на 11 грудень 2018 року між нею та відповідачем,  з якого можливо було встановити , що позивач є споживачем та її права порушено, як споживача.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки електроенергія була відсутня в зимову пору, а також позивач не мала змоги приготувати їжу собі та чоловіку і сильно хвилювалась із цього приводу, а особливо коли відчувала дику несправедливість, оскільки вона завжди в повному об`ємі сплачувала за електроенергію, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що права позивача порушено саме відповідачем, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні,  не спростовують.
Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що позивач 
не є власником квартири і жодного доказу на підтвердження факту набуття права власності не надала, а додала попередній договір купівлі-продажу, проте основний договір купівлі-продажу позивачем так і не укладено, оскільки позивачем не сплачено усіх коштів за попередній договором, заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 11 ЦК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.                                                                         На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «05» квітня 2021 року.

Головуючий суддя	Л.П. Сушко      	
Судді	Д.Р. Гаращенко      	
 	О.І. Сліпченко