УХВАЛА

08 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 460/6145/20
адміністративне провадження № К/9901/11694/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
перевіривши касаційну скаргу Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року   та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №460/6145/20 за позовом ОСОБА_1 до Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку у Збройних силах України  про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку у Збройних силах України, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо неправильного нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 04.12.2017 з встановленням базового місяця  жовтень 2011 року; зобов`язати відповідача  нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 04.12.2017 з урахуванням проведеної виплати з встановленням базового місяця  жовтень 2011 року. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку у Збройних силах України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 04.12.2017 з встановленням базового місяця  січень 2008 року. Зобов`язано Рівненський зональний відділ Військової служби правопорядку у Збройних силах України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 04.12.2017 з урахуванням проведеної виплати з встановленням базового місяця  січень 2008 року. 
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, відповідачем подано касаційну скаргу.
За правилами частини першої    статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої        статті 129 Конституції України        серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідає        стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою    статті 328 КАС України    учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України,    не підлягають касаційному оскарженню судові рішення судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього    Кодексу    розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього    Кодексу    позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої    статті 12 КАС України,    для цілей цього    Кодексу    справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні    Закону України "Про запобігання корупції"    займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом розгляду даної справи є ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення.
Виключень щодо посади позивача у цій справі відповідно до пункту 1 частини шостої  статті 12 КАС України  у системному зв`язку з положеннями  статті 50 Закону України «Про запобігання корупції»  не встановлено.
Рівненський окружний адміністративний суд вирішив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, а відтак ухвалені у цій справі судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України.
Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною rationemateriae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію rationevaloris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки заявник, оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності, не вказав випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями  328,  333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року   та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №460/6145/20 за позовом ОСОБА_1 до Рівненського зонального відділу Військової служби правопорядку у Збройних силах України  про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді           	М. В. Білак	
 	О. В. Калашнікова