Постанова  
Іменем України
 
14 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 720/424/19
провадження № 61-17922св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Магальська сільська радаНовоселицького району Чернівецької області, ОСОБА_2 ,
треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_6 , на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 липня 2019 року у складі судді Вівчар Г. А., та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Лисака І. Н., Одинака О. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Магальської сільської радиНовоселицького району Чернівецької області, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , про зобов`язання скасувати реєстрацію місця проживання.
 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року у справі
№ 720/2170/15-ц вона стала власником 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . На підставі цього ж рішення суду право власності по 1/6 частці будинку набули також ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (1966 року народження).
 
Крім того, на підставі рішення Новоселицького районного суду міста Чернівці від 10 червня 2015 року у справі № 720/711/15-ц ОСОБА_3 набув право власності ще на 1/6 частку зазначеного житлового будинку. З урахуванням обох судових рішень ОСОБА_3 є власником 1/3 частки житлового будинку.
 
У лютому 2019 року ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_3 (2014 року народження) зареєстровано у спірному будинку на підставі згоди ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (1966 року народження).
 
Посилаючись на те, що вона (позивачка) як співвласник житлового будинку згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 і її сина не надавала, просила зобов`язати Магальську сільську раду Новоселицького району Чернівецької області скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (2014 року народження) у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 липня 
2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмова у задоволенні позову мотивована тим, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 (2014 року народження) проведена відповідно до Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, а тому відсутні правові підстави зобов`язання сільської ради об`єднаної територіальної громади села Магала Новоселицького району скасувати реєстрацію місця проживання.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_6 , задоволено частково.
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 липня
2019 року змінено в мотивувальній частині з підстав, викладених у цій постанові.
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позивач обрав неефективний спосіб судового захисту, оскільки зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, однак ОСОБА_1 такі вимоги до суду першої інстанції не пред`являла.
Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги
У жовтні 2019 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог, посилаючись на те, що інші співвласники ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не заперечували проти реєстрації місця проживання ОСОБА_2 і її сина, не врахувавши, що вона, як співвласник, не надала згоду на вселення відповідачки і її сина.
Апеляційний суд не врахував, що фактично спір виник внаслідок неправомірних дій сільської ради щодо реєстрації осіб за відсутності згоди усіх співвласників, а тому відповідно до статей 317 і 319 ЦК України її позов мав бути розглянутий по суті.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_5 (2014 року народження) є членами сім`ї співвласника будинку ОСОБА_5 (1966 року народження), а саме: дружиною та сином. 
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року у справі № 720/2170/15-ц за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/6 частку житлового будинку АДРЕСА_1 . На підставі цього рішення суду право власності на спірне нерухоме майно по 1/6 частці набули також
ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яке зареєстроване за даними особами в Державному реєстрі речових прав 16 червня 2016 року.
Рішенням Новоселицького районного суду міста Чернівці від 10 червня 2015 року у справі № 720/711/15-ц ОСОБА_5 набув право власності на 1/6 частку зазначеного житлового будинку та став власником 1/3 частки житлового будинку.
28 січня 2019 року ОСОБА_2 у своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_5 подала заяви до органу реєстрації щодо проведення реєстрації місця проживання її та сина на АДРЕСА_1 . 
28 січня 2019 року проведена реєстрація місця проживання органом виконавчої влади Магальської сільради Новоселицького району Чернівецької області.
Відповідно до листа Магальської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 13 лютого та 04 березня 2019 року у житловому будинку на АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .  
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про її часткове задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі
№ 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 
4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом».
У постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі № 6-57цс11 та Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 686/19928/17 (провадження № 61-43687св18) зроблено висновок, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням».
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимога про зобов`язання скасувати реєстрацію місця проживання, пред`явлена до сільської ради та ОСОБА_2 , без заявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням є неефективним способом захисту, оскільки він не відновлює порушених прав позивачки.
Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне доповнити мотиви відмови у задоволенні позову. 
Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі
№ 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Аналіз змісту позовної заяви свідчить про те, що ОСОБА_1 просила зобов`язати Магальську сільську раду Новоселицького району Чернівецької області скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (2014 року народження) у житловому будинку АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона не надавала згоди на реєстрацію цих осіб у вказаному будинку.
При цьому відповідачами у позовній заяві зазначені Магальська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області та ОСОБА_2 .
Клопотання про залучення малолітнього ОСОБА_5 (2014 року народження) співвідповідачем ОСОБА_1 не заявляла.
З огляду на незалучення до участі в справі належного відповідача у задоволенні позовних вимог необхідно було відмовити саме з цих підстав. 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду належить змінити в мотивувальній частині, виклавши їх у редакції цієї постанови, в іншій частині судові рішення - залишити без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в незміненій при апеляційному перегляді частині та постанова апеляційного суду - зміні в мотивувальній частині з викладенням їх у редакції цієї постанови, в іншій частині - залишенню без змін. 
Керуючись статтями 400, 412, 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого
2020 року), 409, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 липня
2019 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 вересня 2019 року змінити у мотивувальній частині, виклавши їх у редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                   В. І. Крат

Судді                                                                              Н. О. Антоненко  

                                                                                      І. О. Дундар

                                                                                       Є. В. Краснощоков 

                                                                                      М. М. Русинчук