П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/1341/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.   
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
28 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення витрат, 
В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач 26.04.2019 звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив стягнути з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі в сумі 157 127, 43 грн.
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
28.08.2019 рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду позов задоволено та стягнуто на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його утриманням у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у розмірі 157 127, 43 грн. 
25.11.2019 постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.08.2019 – без змін.
19.11.2020 постановою Верховного Суду рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28.08.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі №560/1341/19 скасовано, справу №560/1341/19 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду  від 14.04.2021 позов задоволено повністю.
Стягнуто  на користь  Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його утриманням у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у розмірі 157 127, 43 грн. 
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач під час підписання контракту знав про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач на даний час не відшкодував в повному обсязі кошти, які витрачені на його утримання. Крім того, відповідач  самостійно визнав свій обов`язок не лише підписавши зобов`язання у письмовому вигляді, але і  відшкодувавши частину витрат на своє утримання.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що відшкодування витрат пов`язаних з навчанням відбувається виключно Міністерству оборони України, то відповідно останнє і має право звертатись до суду з позовом про повернення таких витрат. Відтак судом першої інстанції не надано оцінки щодо належності позивача.
Також вказано, що відповідачу, як учаснику бойових дій в зоні АТО, надано право навчатись у будь-якому вищому учбовому закладі за рахунок держави (державного бюджету), а тому стягнення коштів є неправомірним, в тому числі і у випадку дострокового завершення такого навчання.  
В апеляційній скарзі відповідач зауважив, що на час навчання та розірвання контракту він вже мав статус учасника бойових дій, а тому користувався наданими державною пільгами у безкоштовному навчанні у вищих учбових закладах. При цьому підставою для зарахування в межах встановлених квот позивач зазначив довідку як учасника АТО.
Щодо суми витрат на навчання відповідачем зазначено, що з врахуванням пільг наданих йому у навчанні як учаснику АТО, він звільнений від оплати як за навчання, так і за проживання в учнівських та студентських гуртожитках.
Стосовно добровільного відшкодування частини витрат відповідачем вказано, що ним особисто кошти не сплачувались, позивачем самостійно зараховано нараховану відповідачу заробітну плату в погашення заборгованості.
Також відповідач вважає безпідставним розгляд справи у суді першої інстанції без виклику сторін.
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що при укладанні контракту та зарахуванні на перший курс навчання до Академії відповідач не подавав заяви із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на яку претендує. Питання скористатися цією підтримкою є правом, а не обов`язком особи. Відтак відповідач не виявив бажання реалізувати дану пільгу при укладанні контракту. 
Також вказано, що оплата за навчання не входить до складу витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ.
Зазначено, що добровільне відшкодування коштів в розмірі 4095,08 грн підтверджується рапортом від 26.03.2019.
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2021 витребувано справу із суду першої інстанції.
Ухвалою суду від 01.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою суду від 30.03.2021 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 28.04.2021.
13.04.2021 до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 в яких, крім іншого зауважено, що позивачем не було надано суду витребуваних документів. Щодо рапорту про добровільне відшкодування витрат, то у вказаному рапорті йшлося про відшкодування  в сумі 4095,08 грн, як усієї суми витрат пов`язаних з навчанням, а не частини.
Згідно з п.3 ч.1  ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1  ст.311 КАС України.
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
ОСОБА_1 згідно до наказу начальника Національної академії №45-КС від 05.08.2017 був зарахований на навчання до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.  
Відповідно до Наказу №204 від 15.08.2017 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення з 15.08.2017.
Між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії та ОСОБА_2 15.08.2017 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів ЗС України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.
Позивач у березні 2019 року подав рапорт про відрахування його з числа курсантів академії у зв`язку з небажанням продовжувати навчання, власноруч підписавши зобов`язання відшкодувати усі витрати на утримання у навчальному  закладі.
Відповідно до наказу начальника академії №10-КС від 19.03.2018 з ОСОБА_1 розірваний контракт про проходження військової служби (навчання) у ЗС України через небажання продовжувати навчання, відраховано з числа курсантів та направлено в розпорядження Головного управління оперативного забезпечення Збройних сил України. Наказом №70 від 19.03.2019 відповідача виключено зі списків особового складу Національної академії та знято з усіх видів забезпечення, а також зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії в сумі 161222 грн 51 коп.
Згідно вимог Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, Національна академія підготувала та вручила відповідачу довідку - розрахунок №27 від 19.03.2019 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в академії в сумі 161222 грн 51 коп.
ОСОБА_1 з вказаним вище розрахунком був згідний та зобов`язувався відшкодувати, про що власноруч зазначив у рапорті, який міститься у матеріалах справи.
Витрати, пов`язані з  утриманням відповідача в академії складаються з витрат на: - грошове забезпечення  - 156694 грн 01 коп.; - продовольче забезпечення 3359 грн 94 коп.; - медичне забезпечення 16 грн 50 коп.; - спожиті комунальні послуги та енергоносії 1152 грн 06 коп.
Відповідач частково погасив вказану заборгованість в сумі 4095,08 грн у зв`язку з чим залишок заборгованості складає 157127,43 грн, що підтверджується довідкою від 02.04.2019 № 283.
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 10 ст.25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII) вказано, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "і", "и" частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Згідно Порядку "Про відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок № 964) визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - витрати) (ч. 1).
Частиною 2 Порядку № 964 передбачено, що витрати  відшкодовуються  Міноборони,  МВС,  Адміністрації Держприкордонслужби,  Управлінню  державної  охорони,  СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.
Приписами п.3 Порядку № 964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.
Пунктом 4 Порядку № 964 визначено, що розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
Відповідно до п.7 Порядку № 964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Згідно п.8 вказаного Порядку, сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони.
Обов`язок щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, передбачений законодавством та закріплений у контракті проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.
Таким чином, способом захисту та поновлення порушеного права держави є відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі ОСОБА_1 шляхом звернення позивача до суду з позовною заявою.
Переглядаючи судові рішення у даній справі Верховний Суд у постанові від 19.11.2020 вказав на те, що судами не досліджено обставини щодо наявності у відповідача статусу учасника бойових дій; не досліджено питання, що саме входить у державну цільову підтримку для здобуття, зокрема, вищої освіти відповідно до Порядку №975.
Вказав про передчасність висновків судів, що при укладенні контракту між відповідачем та Міністерством оборони України про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідач не повідомляв про наявні в нього пільги щодо навчання, а саме не подавав заяви із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, що визначено пунктом 8 Порядку №975, оскільки такий висновок не підтверджується жодним належними та допустимими доказами.
Також Верховним Судом вказано, що суд апеляційної інстанції проігнорував його клопотання про витребування у позивача документів, які він подавав до навчального закладу: заяви про допуск його до участі конкурсному відборі на денну форму навчання разом з додатками та іншими документами.
Крім того зазначив, що можуть виявитись такими, що заслуговують на увагу, аргументи відповідача, що отримувана ним заробітна плата за проходження військової служби за контрактом не пов`язана з навчанням, оскільки він перебував на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та проходив навчання без відриву від служби. 
Вказані обставини викладені відповідачем в апеляційній скарзі, як підстава для скасування рішення суду першої інстанції.
Стосовно таких тверджень колегія суддів зазначає наступне.
Між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії та старшим солдатом ОСОБА_1 укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.
Отже Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного мала право звернутися з даним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат.
Згідно матеріалів справи за відповідачем рахується заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного в сумі 157127,43 грн, що стверджено довідками позивача №27 від 19.03.2019 та №283 від 02.04.2019.
Згідно довідки – розрахунку №27 від 19.03.2019 на ОСОБА_1 нараховано витрати на: - грошове  забезпечення  - 156694 грн 01 коп.; - продовольче забезпечення 3359 грн 94 коп.; - медичне забезпечення 16 грн 50 коп.; - спожиті комунальні послуги та енергоносії 1152 грн 06 коп.
У вказаній довідці – розрахунку зазначено, що відповідач з розрахунком згідний та зобов`язується оплатити суму в касу або на рахунок НАСВ до 19.04.2019.
Вказані витрати підтверджуються також розрахунком на утримання коштів за навчання, довідкою – розрахунком Начальника продовольчої служби НАСВ, довідкою – розрахунком Начальника медичної служби НАСВ, розрахунком вартості комунальних послуг.
Разом з тим, згідно довідки від 02.04.2019 № 283 відповідач частково погасив вказану заборгованість в сумі 4095,08 грн у зв`язку з чим залишок заборгованості складає 157127,43 грн.
Таким чином кошти, які просить стягнути позивач, не є вартістю навчання (освіти), а є вартістю утримання у навчальному закладі та підлягають стягненню. В даному випадку має місце помилкове ототожнення апелянтом таких понять як відшкодування витрат на утримання особи у вищому військовому навчальному закладі та оплата за навчання.
Стосовно статусу відповідача, як учасник бойових дій колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною сьомою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII держава забезпечує учасникам бойових дій та їхнім дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах.
Відповідно до абзаців другого та третього частини 17 статті 44 Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 № 1556-VII державна цільова підтримка для здобуття вищої освіти надається у вигляді: повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів; пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти; соціальної стипендії; безоплатного забезпечення підручниками; безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних навчальних закладах; безоплатного проживання в гуртожитку; інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття вищої освіти зазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України.
Такий Порядок та умови надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2016, № 975.
Таким чином, на час вступу відповідача до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного він мав статус учасника бойових дій і на нього поширювались гарантії, передбачені частиною 7 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та частиною 17 статті 44 Закону України "Про вищу освіту".
Однак статус учасника бойових дій та гарантії держави щодо забезпечення державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах не надають відповідачу права не відшкодовувати витрати держави, пов`язані з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту.
Крім того, у заяві відповідача про доступ до участі у конкурсі вказано про наявність підстав для зарахування його в межах встановлених квот та зазначено посвідчення НОМЕР_2 від 03.03.2017.
Проте при укладенні контракту між відповідачем та Міністерством оборони України про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, ОСОБА_1 не подавав заяви із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на яку претендує, що визначено п.8 Порядку № 975.
Так курсанти, які навчаються в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними).
Колегія суддів враховує, що згідно контракту між Академією та відповідачем останній був ознайомлений із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), і відповідач добровільно взяв на себе певні зобов`язання.
При цьому, як встановлено з матеріалів справи кошти, які просить стягнути позивач, не є вартістю навчання, а є вартістю утримання у навчальному закладі. 
Таким чином, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, відповідач на даний час не відшкодував в повному обсязі кошти, які витрачені на його утримання. При цьому, відповідач самостійно визнав свій обов`язок, підписавши зобов`язання у письмовому вигляді.
Стосовно того, що суд апеляційної інстанції при перегляді справи вперше проігнорував клопотання відповідача про витребування у позивача документів, які він подавав до навчального закладу: заяви про допуск його до участі конкурсному відборі на денну форму навчання разом з додатками та іншими документами, колегія суддів зазначає, що такі докази долучені позивачем до відзиву на апеляційну скаргу, який надійшов до суду 05.04.2021 та враховані судом апеляційної інстанції при прийнятті даного рішення. 
Щодо виплати заробітної плати колегія суддів зазначає, що позивачем на підтвердження виплати заробітної плати надано суду роз`яснення фінансово-економічної служби Національної академії та копію картки особового рахунку відповідно до яких ОСОБА_1 було нараховано грошове забезпечення. Вказані докази надають можливість встановити суму нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 . Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного грошового забезпечення. При цьому нарахування та виплату вказаних сум відповідачем не спростовано жодними доказами.
Стосовно розгляду справи у суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, то Верховним Судом у постанові від 19.11.2020 надавалась оцінка аналогічним доводам відповідача та зазначалось, що аргументи відповідача, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, незважаючи на те, що у відзиві на позовну заяву він просив розглядати справу за його участю є безпідставними, оскільки відповідно до частини шостої статті 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, що визначається судом на власний розсуд у кожному конкретно визначеному випадку.
Також Верховним Судом зроблено висновок про дотримання позивачем строку звернення до суду у даній справі та вказано, що оскільки відповідно до довідки-розрахунку від 19.03.2019 №27 відповідач зобов`язався сплатити витрати у добровільному порядку до 19.04.2019, то перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом у разі невиконання відповідачем зазначеного обов`язку, розпочався наступного дня, тобто 20.04.2019. Так як позивач звернувся до суду з позовом 24.04.2019, то він дотримався зазначеного процесуального строку.
Згідно ч. 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України вказано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведена правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача сум витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, натомість відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому позові, та доказів добровільної сплати зазначеної суми боргу на момент розгляду справи.
VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, то підстав для зміни розподілу судових витрат немає.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.