П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/10148/20	

Категорія справи: 112030000	                            Головуючий в 1 інстанції:Самойлюк Г. П...                                      Місце ухвалення рішення: м. Одеса    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –   Лук`янчук О.В.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Ступакової І.Г.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання неправомірними дій, зобов`язання донарахувати та виплатити щорічну одноразову грошову допомогу до 05 травня 2020 р,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської в якому просить :
визнати дії Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси в частині виплати щорічної разової допомоги до 5 травня у розміру встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 112 від 19.02.2020 р.  “Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і “Про жертви нацистських переслідувань”  протиправни  ми;
зобов`язати Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси донарахувати та виплатити позивачу щорічну одноразову грошову допомогу до 5-го травня за 2020 рік, як особі з інвалідністю внаслідок війни 2-ї групи, у відповідності до статті 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком із урахуванням раніше виплаченої суми.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач має статус особи з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, перебуває на обліку в органі соціального захисту та отримує разову допомогу до 5 травня. У 2020р. позивачу здійснено виплату разової допомоги у розмірі 3640,00 грн., що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України. № 112 від 19 лютого 2020 р. “Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і “Про жертви нацистських переслідувань”. Позивач вважає, що при виплаті щорічної одноразової допомоги до 5 травня відповідачем не враховано рішення Конституційного Суду України у справі щодо відповідності Конституцій України (конституційності) окремого положення п. 26 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України. Відтак, позивач вважає, що виплата разової допомоги до 5 травня, передбаченої положеннями ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” у зменшеному розміру призводить до порушення права позивача на соціальний захист.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання донарахувати та виплатити щорічну одноразову грошову допомогу до 05 травня 2020р. - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, адже кошти були виплачені правомірно, в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету, зокрема, з урахуванням пункту 26 розділу Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 19.02.2020 року. Апелянт наголошував на тому, що встановлення Кабінетом Міністрів України розмірів соціальних виплат, виходячи з обсягу бюджетних призначень, є гарантією своєчасного та в повному обсязі, отримання громадянами України цих виплат.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів колегія суддів вважає приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та має пільги, встановлені законодавством  України для ветеранів війни – інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Управлінням соціального захисту населення у Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики одеської міської ради.
Відповідно до виписки по картковому рахунку АТ “Ощадбанк”, позивачу 09.04.2020р. як учаснику бойових дій нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік в сумі 3640,00 грн.
25.09.2020р. (вих. № 4434/13-08/10) за результатами розгляду звернення позивача щодо виплати одноразової щорічної допомоги до 5-го травня  як інваліду 2 групи внаслідок війни у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, відповідач, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України № 112 від 19.02.2020р. “Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і “Про жертви нацистських переслідувань”, повідомив, що грошова допомога до 5 травня за 2020р. була призначена та виплачена відповідно до вимог чинного законодавства у 2020р. у розмірі 3640,00 грн.
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що з 27.02.2020 року, дня ухвалення рішення Конституційного Суду України, у позивача виникло право на соціальне забезпечення у розмірі, передбаченому редакцією   Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка передбачала розмір разової грошової допомоги до 5 травня як ветерану війни - інваліду війни 2-ї групи, у вісім мінімальних пенсій за віком, а тому порушене право на виплату такої допомоги у відповідному розміру підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Правовий статус ветеранів війни визначає та створення належних умов для їх життєзабезпечення забезпечує Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII).
Відповідно до ст. 13 Закону № 3551-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року № 367-XIV) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
Підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007 року (набрав чинності 01.01.2008 року) згадану вище норму права викладено у такій редакції:
«Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення підпункту «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI.
В подальшому,   Законом України від 28.12.2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин»   (набрав чинності 01.01.2015 року) розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України   доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13,14,15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні постанови щодо окремого бюджетного року, а саме: № 147 від 31.03.2015 року, № 141 від 02.03.2016 року, № 233 від 05.04.2017 року, № 170 від 14.03.2018 року, № 237 від 20.03.2019 року та № 112 від 19.02.2020 року, якими визначався, зокрема, розмір та порядок виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій.
Водночас рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020   у справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає   Конституції України   (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України   доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У цьому ж рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII   застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня   ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з 27.02.2020 року норми і положення, зокрема статей 12,   13,   14,   15   та   16 Закону № 3551-XII не застосовуються, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, з 27.02.2020 року застосовуються положення статті 13 Закону № 3551-XII   в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.
Оскільки у 2020 році позивачу разову грошову допомогу виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено ст. 13 Закону № 3551-XII, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що отримання такої допомоги у меншому розмірі порушує права позивача.
Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у зразковій справі №440/2722/20, яке набрало законної сили відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року у цій справі, а тому відповідно до ч. 5   ст. 242 КАС України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов Кабінету Міністрів України, на які посилається апелянт, не можуть змінювати приписів Закону №3551-ХІІ. При цьому, вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вірним є посилання суду першої інстанції на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26.06.2014 з посиланням на те, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (заява №25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch v. The United Kingdom № 44277/98).
При цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо проведення виплат виходячи з обсягу бюджетних призначень, оскільки Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).
Крім того, зазначаю, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. 
Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
А відтак, на підставі ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Повний текст судового рішення виготовлений 18 травня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                                             О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                                  А.І. Бітов

Суддя:                                                                                                                           І.Г. Ступакова