ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«22» квітня 2021 року
м. Харків
справа № 953/10673/20
провадження № 22ц/818/1957/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -         Хорошевського О.М., Яцина В.Б.,
учасники справи: 
позивач – Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», 
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року в складі судді Колесник С.А.
в с т а н о в и в:
У липні 2020 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що у період з 22 березня 2005 року по 22 лютого 2012 року ОСОБА_1 була власником квартири АДРЕСА_1 .

24 січня 2012 року ОСОБА_3 набув право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири, а 22 лютого 2012 року - на іншу Ѕ частину квартири, що належала ОСОБА_1 .

З 27 квітня 2017 року власником вказаної квартири є ОСОБА_2 .

Зазначив, що відповідачі є споживачами послуг, які надає підприємство, однак за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачували, внаслідок чого утворилась заборгованість: з 01 березня 2007 року по 30 лютого 2012 року в розмірі 4246,92 грн, з 01 березня 2012 року по 30 квітня 2017 року - 10 315,63 грн, з 01 травня 2017 року по 31 березня 2020 року - 9935,94 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01 березня 2017 року по 30 лютого 2012 року в розмірі 4246,92 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01 березня 2012 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 10 315,63 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01 травня 2017 року по 31 березня 2020 року в розмірі 9935,94 грн; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року позовні вимоги Комунального підприємства «Жилкомсервіс» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01 липня 2017 року по 31 березня 2020 року в розмірі 9505,92 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 819,78 грн; у задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати в частині стягнення з нього витрат по сплаті судового збору та в цій частині ухвалити нове судове рішення відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно було розподілено суму судового збору, оскільки загальна сума заявлених у позові вимог - 24 498,49 грн, сума частково задоволених вимог - 9505,92 грн, що складає 38,8020% від суми загальних вимог. Позивачем сплачено до суду першої інстанції за подачу позову 2102,00 грн судового збору, отже пропорційна сума судового збору, що підлягає стягненню з нього становить 815,62 грн.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За змістом апеляційної скарги рішення суду оскаржується лише в частині вирішення питання щодо судових витрат, а тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині – змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що оскільки судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в розмірі 819,78 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у липні 2020 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій, який в подальшому уточнив, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01 березня 2017 року по 30 лютого 2012 року в розмірі 4246,92 грн; стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01 березня 2012 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 10 315,63 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01 травня 2017 року по 31 березня 2020 року в розмірі 9935,94 грн; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

За подачу позову до суду першої інстанції Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» сплатив судовий збір в розмірі 2102,00 грн (а.с.5).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року позовні вимоги Комунального підприємства «Жилкомсервіс» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01 липня 2017 року по 31 березня 2020 року в розмірі 9505,92 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 819,78 грн; у задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, пункту 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року, пункту 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями за позовну заяву майнового характеру, яка подана юридичною особою, підлягає сплаті судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2020 року становить 2102,00 грн.

Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

Пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами визначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги Комунального підприємства «Жилкомсервіс» задоволено частково, а саме на 38,80% (9505,92х100/24498,49).

38,80% від 2102,00 грн сплаченого судового збору до суду першої інстанції становить 815,58 грн, що і підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з  ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» судового збору у розмірі 819,78 грн змінити та зменшити стягнутий судовий збір з 819,78 грн до 815,58 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось. 

Згідно із пунктом 22 роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Оскільки судовий збір за подачу апеляційної скарги у разі оскарження судового рішення лише в частині розподілу судових витрат не сплачується, підстави для стягнення судових витрат за розгляд справи судом апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року в оскаржуваній частині – змінити, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» судового збору з 819,78 грн до 815,58 грн.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 22 квітня 2021 року.