ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 р.	Справа № 520/1300/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 р. (постановлену суддею Мар`єнко Л.М.)  по справі № 520/1300/21
          за позовом            ОСОБА_1  
          до          Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                  
          про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачці в розмірі 39877,72 грн.; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нараховану суму пенсії у розмірі 39877,72 грн.
Ухвалою Харківського  окружного адміністративного суду від 16.03.2021 р. закрито провадження у справі № 520/1300/21.
Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 р., а справу направити до Харківського окружного адміністративного суду для  продовження розгляду. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянтка посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність  висновків суду обставинам справи, оскільки рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 р. по справі № 520/1959/19 задоволено позов ОСОБА_1 про визнання протиправними дій  щодо невиплати позивачці пенсії  за період з 01.03.2016 р. по 31.10.2018 р. та про зобов`язання пенсійного органу виплатити  заборгованість по пенсії позивачці за період з 01.03.2016 р. по 31.10.2018 р., яке до теперішнього часу не виконано,  у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом  про  визнання протиправними дій суб`єкта вданих повноважень і про стягнення  відповідної суми заборгованості, тобто, вказані позовні вимоги не є тотожними та провадження у справі № 520/1300/21 не підлягає закриттю.
У судове засідання  відповідач свого представника не направив, про дату, час і місце удового засідання  повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
У судовому засіданні представник позивачки  підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. 
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому – КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду № 520/1959/19 від 03.04.2019 р., яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019 р. задоволено позов ОСОБА_1 , а саме: визнано протиправною бездіяльність Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управлінні Пенсійного фонду України Донецької області щодо ненарахування та невиплати пенсії позивачці з 01.03.2016 р. по травень 2018 року; визнано протиправною бездіяльність Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо невиплати позивачці заборгованості з пенсії, що утворилася за період з 01.03.2016 р. по 31.10.2018 р. включно; зобов`язано Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова виплатити позивачці заборгованість з пенсії, що утворилася за період з 01.03.2016 р. по 31.10.2018 р. включно, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 р. по справі № 520/1959/19 задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну сторони по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, та замінено боржника у виконавчому листі по справі № 520/1959/19 Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
У зв`язку з  невиконанням судового рішення по справі № 520/1959/19, позивачка звернулася з заявою до  Головного управління Пенсійного  фонду України в Харківській області, за результатами розгляду якої листом № 370-17191/Г-02/8-2000/21 від 15.01.2021 р. Головним управлінням Пенсійного  фонду України в Харківській області повідомлено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 р. по справі № 520/1959/19 ОСОБА_1 проведено нарахування пенсійних виплат за період з 01.04.2016 р. по 31.10.2018 р., які обліковані відповідно до абзацу 20 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Крім того, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 р. по справі № 520/1959/19 звернуто до негайного виконання в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць, а саме: здійснено нарахування пенсії за березень 2016 року, яка виплачена в травні 2019 року.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у невиплаті  позивачці  заборгованості з виплати пенсії в сумі 39877,72 грн. за період з 01.04.2016 р. по 31.10.2018 р., ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.
Закриваючи провадження по зазначеній справі, суд першої інстанції виходив з того, що фактично, вимоги позивачки щодо стягнення боргу з відповідача стосуються виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду №520/1959/19 від 03.04.2019 р. та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019 р., тобто, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Та фактично у  справі № 520/1300/21 сторони є тими самими сторонами, що і у справі № 520/1959/19.
Суд апеляційної інстанції  погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до  ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. 
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження.
У разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямованих на примусове виконання таких рішень.
Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, що  у першу чергу забезпечується через примусове виконання судових рішень, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". 
Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до ч. 1  ст. 383 КАС України, особа-позивач на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Тобто, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що підставами застосування вимог статей 382 та  383 КАС України є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Таким чином, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Аналогічний висновок щодо застосування  норм процесуального  права, викладений в постанові Верховного Суду у постанові від 20.02.2019 р. у справі № 806/2143/15.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачка  просить суд  визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати заборгованості її пенсії та просить стягнути  на її користь нараховану суму пенсії, яку відповідачем не було виплачено на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду № 520/1959/19 від 03.04.2019 р., а саме, нараховану, проте, не виплачену пенсію за період з 01.04.2016 р. по 31.10.2018 р., що позивачкою та відповідачем не заперечується. 
Тобто, позивачкою фактично оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, яке повинно оскаржуватися в порядку, встановленому статтею 383 КАС України.
Відповідно до ч. 6 ст. 383 КАС України, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Порядок оскарження рішення, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень в порядку ст. 382, ст. 383 КАС України, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.
Таким чином, обраний позивачкою спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
Аналогічний висновок щодо застосування вимог  процесуального права, викладений в постанові Верховного Суду від 24.09.2020 р. у справі № 640/15623/19. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, а підлягають розгляду в порядку статті 383 КАС України.
Крім того, суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду  першої інстанції, що оскільки ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 р. по справі №520/1959/19 замінено боржника у виконавчому листі - Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, фактично у даній справі № 520/1300/21 сторони є тими самими сторонами, що і у справі № 520/1959/19, то є така, що набрала законної сили постанова суду фактичн з того самого предмету спору і між тими самим сторонами, у зв`язку з чим, наявні підстави, для закриття провадження  у справі, відповідно до  п. 4  ч. 1 ст. 238 КАС України. 
          Таким чином,  суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до  вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта,  про необхідність застосування у спірних правовідносинах  висновків, викладених в рішеннях Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2020 р. у справі № 200/1894/20-а,  та від 23.09.2020 р. у справі № 200/6791/20-а, постанові Першого апеляційного адміністративного  суду   від 05.02.2020 р. у справі № 200/11330/19-а, суд апеляційної інстанції  вважає помилковими, оскільки відповідно до  ч. 5  ст. 242 КАС України,  при виборі  застосування  норми права до  спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування  норм права, викладені  в постановах Верховного Суду. 
Щодо інших доводів  апелянта суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 238, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329, 370, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 по справі № 520/1300/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. . 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Я.В. П`янова    О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено  01.06.2021 року