ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1128/20  Номер провадження 22-ц/814/785/21	Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О. О.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,
секретар: Коротун І.В.,
за участю : адвокатів Листопад Н.А., Нестеренко Н.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2020 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки,-
В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2020 року представник позивача – ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки. 
В обґрунтування позову посилається на те, що 22 травня 1996 року позивачка отримала в дар від свого чоловіка - ОСОБА_4 , 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Полтавської державної нотаріальної контори. Право власності позивачки на 1/2 частину вищеназваного житлового будинку було належним чином зареєстроване в КП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» 30.05.1996 року за № 160 в реєстровій книзі № 1. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що виконавчим Терешківеької сільської ради Полтавського району Полтавської області видано свідоцтво смерть серії НОМЕР_1 та складено відповідний актовий запис № 59. Після його смерті в порядку ст. 1261 ЦК України, позивачка та донька - ОСОБА_2 , звернулися до Полтавської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Позивачка мала намір оформити свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 , що належали спадкодавцеві. Але, за відсутності правоустановчих документів на спадкове майно державний нотаріус постановою відмовив у вчиненні нотаріальної дії від 21.08.2019 р. № 02-31/1081. 
Згодом позивачці стало відомо, що ОСОБА_4 за життя 28 квітня 2016 року подарував доньці - ОСОБА_2 , 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового площею 0,25 га. в АДРЕСА_1 . Відповідні відомості про право власності відповідачкою в цілому було внесено до Державного земельного кадастру. Того ж року земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 5324085908:08:004:0206. 
Із даних архіву ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 13.03.2020 р. стало відомо, що 13 листопада 2000 року ОСОБА_4 оформив державний акт на право приватної власності на землю на підставі рішення Терешківської сільської ради № 95 від 31.10.1997р. на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,2526 га. в АДРЕСА_1 . 
Оскільки на час оформлення державного акту власниками житлового будинку були позивачка і ОСОБА_4 у рівних частках, позивач вважає, що і право власності на земельну ділянку необхідно було оформляти відповідним чином на двох співвласників. 
Земельна ділянка площею 0,2526 га. належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на земль № 056269 від 13.11.2000 р. Таким чином, власник розпорядився майном на свій розсуд, передавши його своїй доньці за договором дарування, але, при цьому було порушено право позивачки як власника 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 і в результаті такої угоди позивачка залишається власником 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , а відповідачка стала власником іншої 1/2 частини житлового будинку та всієї (цілої) земельної ділянки для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,25 га. в АДРЕСА_1 .
Позивач просить суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю VІ-ПЛ № 356269 від 13 листопада 2000 року на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,2526 га. Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 28.04.2016 р. Визнати за нею - ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га. (кадастровий номер 5324085908:08:004:0206), що знаходиться в АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивачки надав суду заяву про відмову від частини позову, а саме від вимоги про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2020 року заяву представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Савчука Олега Володимировича про відмову від частини позову задоволено.
Прийнято відмову від позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, закрито провадження у справі в цій частині із наслідками передбаченими 256 ч. 2 ЦПК України.
В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії VI-ПЛ № 056269 від 13.11.2000 року на земельні ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,2526 га. та недійсним договору дарування земельної ділянки від 28.04.2016 року відмовлено за безпідставністю. 
Позивач подала апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії VI-ПЛ № 056269 від 13.11.2000 року на земельні ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,2526 га. та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 28.04.2016 року .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що оспорюваний договір дарування був посвідчений нотаріусом без згоди ОСОБА_1 як дружини ОСОБА_4 .
Також вказує, що договір дарування містить суттєві неточності, а саме містить інформацію про те, що капітальні будівлі на земельній ділянці відсутні, що не відповідає дійсності.
Щодо строків позовної давності зазначає, що дізналась про порушення її права 13.03.2020 року, коли отримала з архіву Держгеокадастру копію державного акту на право приватної власності на землю.
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вказує, що вважає рішення місцевого суду законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Зазначає, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що державний акт на право власності на спірну земельну ділянку виданий з порушенням норм права, які були чинні на момент його видачі, і які були б підставою для визнання його недійсним.
Крім того, вказує на те, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 2,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Як вбачається з матеріалів справи, що позивачка та ОСОБА_4 14.05.1996 року уклали шлюб. 
Згідно договору дарування від 22.05.1996 року позивачка отримала в дар від свого чоловіка – ОСОБА_4 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , право власності зареєстроване належним чином в КП БТІ «Інвентаризатор» ( а. с. 6 – 7 ).
Згідно рішення виконавчого комітету Терешківської сільради Полтавського району Полтавської області № 95 від 31.10.1997 року та державного акту на право приватної власності на землю серії ІV- ПЛ № 056269 ОСОБА_4 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2526 га. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд ( а. с. 10, 11). 
Згідно договорів дарування від 28.04.2016 року ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору з кадастровим номером 53240895908:08:004:0206 площею 0,25 га. в АДРЕСА_1 та від 28.04.2016 року ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_2 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано належним чином ( а. с. 46 – 50 ). 
Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а. с. 12 ). 
На заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, які надійшли від дружини померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та дочки померлого – ОСОБА_2 , 
Постановою державного нотаріуса Полтавської райдержнотконтори – Замулко Л.В. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину від 21.08.2019 року ОСОБА_1 через відсутність у неї правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними побудовами, земельну ділянку 0,25 га. в АДРЕСА_1 та необхідності перерозподілу спадково майна між спадкоємцями ( а. с. 13 – 14 ).
Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд дійшов висновку, що померлий ОСОБА_4 отримав земельну ділянку в приватну власність відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 р. № 15-92 в межах норм безоплатної приватизації. Відповідно до чинних на той час норм ЗК, ст. 17, громадяни для передачі земельних ділянок У приватну власність в межах норм безоплатної приватизації не зобов`язані були подавати правовстановлюючі документи на розмішене на цих земельних ділянках нерухоме майно. Тому, рішення Терешківської сільської ради і державний акт на право приватної власності були видані відповідно до норм чинного законодавства, внаслідок чого відсутні підстави для їх скасування.
Крім того, судом зазначено, що норми ЦК Української PCP, Закону України «Про власність» в редакціях, чинних на момент укладання договору дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , не містили жодної статті, яка б закріплювала положення про те, що разом з частиною житлового будинку у власність чи користування переходить також і частина земельної ділянки.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України в редакції чинній на момент укладення договору дарування (1996 рік), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.
У правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі №689/26/17 вказано, що стаття 30 Земельного кодексу Української РСР (далі - ЗК УРСР) (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду.  Стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. 
Укладаючи договір, спрямований на відчуження будинку, сторони не могли не розуміти, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку. 
Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)).
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного  законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Отже, рішення виконавчого комітету Терешківської сільради Полтавського району Полтавської області № 95 від 31.10.1997 року та виданий на його підставі державний акт на право приватної власності на землю серії ІV- ПЛ № 056269 про надання у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,2526 га. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд порушують право власності позивачки на частину будинковолодіння та створює перешкоди у користуванні нею нерухомим майном, що належить їй згідно договору дарування від 22.05.1996 року. 
Також, місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що на час укладення договору дарування між позивачкою та ОСОБА_4 норми законодавства не містили жодної статті, яка б закріплювала положення про те, що разом з частиною житлового будинку у власність чи користування переходить також і частина земельної ділянки.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та про скасування рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.
Також із відповідача, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору, понесені останньою при зверненні до суду та подачі апеляційної скарги у розмірі 4204 грн. 
Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2020 року – скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки. 
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки – задовольнити.
Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії VI-ПЛ № 056269 від 13.11.2000 року на земельні ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,2526 га. 
Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 28.04.2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . 
В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2020 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4204 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий:                         В.М. Триголов 

Судді:                         А.І. Дорош

О.А. Лобов