Справа № 297/1029/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        18 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Куштана Б.П. 
за участі секретаря – Микуляк Є.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 16 вересня 2020 року (повний текст рішення виготовлено 21.09.2020, суддя Фейір О.О.), у справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача - Берегівська РДА в особі служби у справах дітей, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею 

в с т а н о в и в :

       У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із даним позовом. 
Позов мотивовано тим, що позивач та ОСОБА_2 мають спільну доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Незважаючи на те, що вони з відповідачкою фактичні сімейні відносини не підтримують, він, будучи батьком дитини, і надалі піклується про свою доньку, її здоров`я, фізичний та духовний розвиток та завжди забезпечував її матеріально. Вказує, що відповідачка ОСОБА_2 почала перешкоджати йому спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні. Таким чином, він був позбавлений можливості реалізувати свої батьківські права та обов`язки щодо своєї малолітньої доньки. А тому звернувся до служби у справах дітей Берегівської РДА із заявою про встановлення часу та місця спілкування з донькою. Так, розпорядженням голови Берегівської РДА №141 від 20 квітня 2018 року йому було встановлено час для спілкування з донькою у присутності матері. Однак, незважаючи на наявність такого рішення, відповідачка ОСОБА_2 надалі продовжує чинити йому перешкоди у реалізації його батьківських прав щодо малолітньої доньки. Разом з тим, він має бажання більше часу проводити з дитиною за місцем свого проживання без присутності матері. А тому просить суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди в спілкуванні з донькою ОСОБА_3 та у її вихованні, та встановити йому час та місце для спілкування з донькою, з відвідуванням останньою місця його проживання, без присутності матері щомісяця з 18-ї год. першої п`ятниці по 18-ту годину першої неділі, з 18-ї години третьої п`ятниці по 18-ту годину третьої неділі, другу та четверту середу з 18-ї години по 20-ту годину.
       Рішенням Берегівського районного суду від 16.09.2020 позов задоволено частково. Вирішено зобов`язати ОСОБА_2 , мешканку АДРЕСА_1 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 , мешканцю АДРЕСА_2 , в спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у її вихованні. Рішенням встановлено ОСОБА_1 , мешканцю АДРЕСА_2 , час та місце для спілкування з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця в першу та третю суботу з 12:00 по 16:00 годину, та другу і четверту неділю з 15:00 по 17:00 годину в присутності матері ОСОБА_2 , узгодивши з останньою місце зустрічі, та щосереди з 16:00 по 18:00 годину за місцем проживання батька в присутності матері ОСОБА_2 , за попередньою домовленістю батьків.
       На вказане рішення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на неповне з?ясування судом обставин справи, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування та порушення судом норм процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення Берегівського районного суду від 16.09.2020 скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би вказував на те, що позивач негативно впливає на свою доньку, а тому висновок суду про неможливість залишення з ним доньки без присутності її матері вважає необґрунтованим. Стверджує, що відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з їхньою донькою, а її присутність при спілкуванні з дитиною викликає суперечки та сварки між ними. Вважає, що враховуючи вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, є всі підстави для визначення та встановлення днів і часу для спілкування з донькою та відвідуванням нею його місця проживання, що надасть можливість бабі та дідові бачитись та спілкуватись з внучкою. 
ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення Берегівського районного суду від 16.09.2020 та ухвалити нове, яким визначити наступний порядок спілкування і графіку зустрічей ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : щомісяця в першу та третю суботу з 15:00 по 17:00 години; другу та четверту неділю з 15:00 по 17:00 години – в присутності матері дитини – ОСОБА_2 , за попередньою домовленістю батьків. Вважає, що суд не вірно визначив місце для спілкування ОСОБА_1 з дитиною лише за місцем його проживання, оскільки з ним проживає батько, який є паралізованим, що, вважає відповідач, може реально вплинути на психологічний стан дитини чотирьох років. Зауважує, що графік, встановлений рішенням суду, суперечить графіку перебування дитини у дошкільному закладі, а саме період визначений для побачень – щосереди з 16:00 до 18:00 год., а в період з 12:00 до 14:00 год, в тому числі у вихідні дні, дитина спить. Вважає, що встановлений судовим рішенням спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею не відповідає інтересах та правам дитини.
В судове засідання з`явились позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Пуканич Е.В., представник відповідачки – адвокат Балко В.Г. Відповідачка ОСОБА_2 про час розгляду справи була належним чином повідомлена, однак в судове засідання не прибула. Сторони повідомили колегії суду, що до мирової угоди не дійшли.
Заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).
Також встановлено, що позивач та відповідачка у шлюбі не перебували. В судовому засіданні позивач пояснив суду, що проживав разом із ОСОБА_2 до досягнення дитиною восьми місяців.
Розпорядженням голови Берегівської РДА Закарпатської області №141 від 20 квітня 2018 року встановлено час та місце спілкування батька ОСОБА_1 зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності матері – ОСОБА_2 , тривалістю 2 години щомісяця – в першу та третю суботу, другу та четверту неділю і щосереди, за попередньою домовленістю сторін (а.с. 7).
Ухвалюючи рішення та визначаючи графік спілкування батька з дитиною, суд першої інстанції враховував наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування Берегівської РДА №02-18/199 від 27.07.2020 (а.с.40-42). Згідно вказаного висновку орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити спосіб спілкування батька ОСОБА_1 з малолітньою дочкою ОСОБА_4 та участі у її вихованні: щомісяця – в першу та третю суботу, другу та четверту неділю, з 16-ої по 18-у годину, та щосереди місяця з 17-ї по 18 годину. Місце спілкування – за попередньою домовленістю батьків.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.
Згідно зі статтею 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.
Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько дитини мають право на безперешкодне спілкування з нею.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 
Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Статтею 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.ч.2,3). 
Відповідно до ч. 2 ст 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
При цьому, суд, встановлюючи спосіб спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, від 07 грудня 2006 року).
Зважаючи на норми Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», положення Конвенції про права дитини, та практику Європейського суду з прав людини, колегія зазначає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР (далі – Конвенція).
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.
Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. 
Колегія суддів вважає, що суд вірно зазначив у рішенні право батька на безперешкодне, особисте спілкування з дитиною та те, що той, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні. В той же час, встановивши, що між сторонами склались стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з донькою, те, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, яка проживає з матір`ю, між ними склалися неприязні відносини, суд дійшов помилкового висновку про доцільність спілкування батька з донькою в присутності матері. 
Позивач стверджує, і це не спростовано стороною відповідача, що під час зустрічей з донькою остання спокійно іде з ним на контакт, вони бавляться, батько читає дитині книжки. 
З огляду на постійне проживання дитини з матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно у присутності матері дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченнІ з дитиною особисто. Крім того, вказане узгоджуватиметься з висновком органу опіки та піклування Берегівської райдержадміністрації від 27.07.2020 (а.с. 40 - 42), у якому відсутнє застереження щодо обов`язкової присутності матері під час спілкування батька з дитиною. Обставин, які можуть свідчити, що спілкування батька з дитиною перешкоджатиме нормальному розвитку та вихованню дитини судом не встановлено.
Окрім цього колегія суддів зазначає, що згідно постанови від 11.12.2019 по справі №753/15487/18, Верховний Суд встановив, що наявний конфлікт між батьками є перешкодою для спілкування дитини з тим із батьків що проживає окремо. У такому разі є доцільним спілкування дитини з батьком без присутності матері, оскільки особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив. 
В той же час, колегія вважає, що визначення часу спілкування батька з дочкою щосереди з 16:00 по 18:00 може призвести до порушення графіку відвідування дитиною дошкільного закладу, про що зазначила відповідачка у своїй апеляційній скарзі. 
Так само як і визначення судом першої інстанції годин зустрічей батька з дитиною в першу та третю суботу з 12.00 по 16.00 годину може призвести до порушення в ці дні режиму денного сну дитини. 
Також колегія суддів вважає, що тривале перебування з батьком, про яке просить позивач – з 18 години першої і третьої п`ятниці до 18 год першої та, відповідно, третьої неділі - не в повній мірі відповідатиме інтересам дівчинки, якій на час розгляду справи апеляційним судом ще не виповнилось і п`яти років. 
Об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати і запроваджувати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що мати, усвідомлюючи інтереси дитини та виконуючи рішення суду щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, має можливість морально підготувати дитину до зустрічей з батьком, сприяти відновленню психоемоційного зв`язку доньки з батьком.
У випадку виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком, ОСОБА_2 не позбавлена права поставити питання про зміну способу участі батька у вихованні дітей.
Встановлюючи порядок побачень батька з дитиною, врахувавши інтереси малолітньої дитини, принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне та стабільне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю малолітньою дочкою, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, відсутність обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дочкою, необхідність спілкування дитини як з батьком, так і з матір`ю, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини, зміст заявлених позовних вимог та позицію матері дитини, яка не заперечує проти щотижневих зустрічей батька з дитиною, час перебування дитини в садочку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість визначення ОСОБА_1 способи участі у вихованні доньки ОСОБА_3 , без порушення режиму дня дитини – встановити такий порядок періодичних побачень батька з донькою: в першу та третю суботу, другу і четверту неділю з 15:00 години по 19:00 годину, другу і четверту середу з 18:00 години по 20:00 годину, без присутності матері – ОСОБА_2 .
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як таке, що не відповідає обставинам справи та постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, слід змінити з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст 376 ЦПК України. 
Куруючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.3,4,ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – задовольнити частково. 
Рішення Берегівського районного суду від 16 вересня 2020 року  – змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини рішення в такій редакції:
Встановити ОСОБА_1 , мешканцю АДРЕСА_2 , час для спілкування з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щомісяця, в першу та третю суботу, другу і четверту неділю з 15:00 години по 19:00 годину, та другу і четверту середу з 18:00 години по 20:00 годину, без присутності матері – ОСОБА_2 . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 травня 2021 року.

Головуюча:                                              

Судді: