Справа № 442/6245/20                                Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М. 
Провадження № 22-ц/811/3450/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       08 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Жукровської Х.І.
                        з участю заявника ОСОБА_1 , приватного виконавця Пиць А.А., представника приватного виконавця Репака В.В., 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича – ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 жовтня 2020 року в складі судді Грицай М.М. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця,-
встановив:
У жовтні 2020 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Пиць А.А.
Скаргу обґрунтовувала тим, що постановою приватного виконавця Пиць А.А. відкрито виконавче провадження ВП №62860023 від 19.08.2020 з примусового виконання виконавчого листа №2-578/2010, виданого 04.04.2012 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з неї на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в сумі 1859367,48 грн. 
19.08.2020 виконавцем отримано інформаційну довідку №220899248 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо боржника ОСОБА_1 , відповідно до даних якої, за боржником зареєстровано нежитлове приміщення магазину площею 113,2 кв.м. та квартира площею 114,8 кв.м. 
У межах даного виконавчого провадження виконавець прийняв ряд постанов, зокрема: 26.08.2020 – постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми звернення стягнення; 26.08.2020 – постанову про опис та арешт майна боржника, якою накладено арешт на належне боржнику майно (нежитлове приміщення, приміщення магазину загальною площею 113,2 кв.м., розташоване на АДРЕСА_1 , та квартиру АДРЕСА_2 ; 22.09.2020 – постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для визначення в процесі примусового виконання рішення суду вартості вищевказаних нежитлового приміщення та квартири.
23.09.2020 їй надійшла вимога приватного виконавця за №8863 від 22.09.2020, у якій останній, серед іншого, повідомив про те, що 25.09.2020 ним буде здійснюватися виїзд із суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 для огляду майна боржника та виявлення іншого майна, на яке можна звернути стягнення, а також вимагав надати доступ для огляду вищезгаданого нерухомого майна – приміщення магазину та квартири. 
25.09.2020 приватним виконавцем складено акт про те, що проведений з експертом огляд приміщення магазину, а зі слів ОСОБА_1 доступ для огляду квартири нею надано не буде.
28.09.2020 виконавець повторно виніс вимогу №9009 від 28.09.2020 з тим, щоб вона надала йому доступ до квартири для огляду разом із суб`єктом оціночної діяльності. Вважає таку вимогу неправомірною.
Звертала увагу, що 29.08.2020 на ім`я виконавця надіслала декларацію про її доходи та майно. У декларації вона вказала, що згадана квартира, яка належить їй на праві власності, виступає як забезпечення зобов`язань за споживчим кредитним договором в іноземній валюті від 11.06.2008 та договором іпотеки від 11.06.2008, укладеними між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТзОВ «ОТП Факторинг Україна». Дана квартира не перевищує 140 кв.м., використовується як місце постійного проживання, іншого нерухомого майна (житла) у власності не має, тому квартира підпадає під дію мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів. На підтвердження цього, вона додала до декларації відповідні документи та просила врахувати це при провадженні виконавчих дій.
Вважає, що, призначивши у виконавчому провадженні суб`єкта оцінки, виконавець розпочав реалізацію нерухомого майна боржника, у даному випадку приміщення магазину та квартири, що їй належать. На її переконання, у порушення вимог Закону, приватний виконавець вчиняє виконавчі та процесуальні дії, пов`язані з примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом.
Крім цього, вважає дії приватного виконавця такими, що порушують порядок черговості звернення стягнення на майно боржника та вчинені без дотримання ним засад справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішення та обсягу вимог за рішенням при провадженні виконавчих дій.
Просила визнати неправомірною та скасувати вимогу №9009 від 28.09.2020 приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича у виконавчому провадженні ВП №62860023.
Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 жовтня 2020 року каргу ОСОБА_1 задоволено.
Визнано у виконавчому провадженні ВП №62860023 неправомірною та скасовано вимогу №9009 від 28.09.2020 приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича.
Ухвалу суду оскаржив представник приватного виконавця Пиць А.А. – ОСОБА_2 , вважає незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
В апеляційній скарзі покликається на те, що 22.09.2020 приватним виконавцем Пиць А.А. на адресу боржниці ОСОБА_1 скеровано вимогу виконавця надати доступ приватному виконавцю та суб`єкту оціночної діяльності для огляду 25.09.2019 о 13,30 год. майна боржника, а саме нежитлове приміщення магазину загальною площею 113,2 кв.м., розташоване на АДРЕСА_1 , та квартири АДРЕСА_2 .
25.09.2020 виконавцем складено акт ВП 62860033 про те, що приватним виконавцем з експертом проведено огляд приміщення за адресою АДРЕСА_1 , і зі слів боржника ОСОБА_1 доступу до квартири за адресою АДРЕСА_3 нею надано не буде.
Оскільки боржником не було надано доступу до квартири, виконавець виніс вимогу № 9009 від 28.09.2020 з тим, щоб боржник надала йому доступ 02.10.2020 для огляду квартири та виявлення іншого майна, на яке можна звернути стягнення.
Наголошує на тому, що із змісту вимоги чітко вбачається, що виконавець вимагав надати доступ до квартири з метою не лише огляду цієї квартири, але й, насамперед, для виявлення іншого майна, на яке можна звернути стягнення. Виявлення рухомого майна боржника, право власності на яке не підлягає державній реєстрації та на яке можливо звернути стягнення, здійснюється шляхом отримання доступу до житла чи іншого володіння боржника.
Натомість, боржник не виконав свої обов`язки, які встановлені у ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», не надав доступ до квартири з метою виявлення рухомого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, що в свою чергу свідчить про перешкоджання виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Також вважає, що вимога про надання доступу до квартири з метою її огляду та виявлення іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, не порушує вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки не є відчудженням майна боржника без його згоди, а тому не є примусовою реалізацією квартири шляхом електронних торгів.
Вимога приватного виконавця не є підставою переходу права власності нерухомого майна до іншої особи, а відтак не може вважатися відчудженням майна.
Крім цього, просить врахувати, що відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України суд, за результатами розгляду скарги не наділений повноваженнями скасовувати рішення виконавця. На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку із чим допустив порушення норм процесуального права.
Звертає увагу, що винесенням приватним виконавцем спірної вимоги не порушено жодним чином прав чи свобод боржника, оскільки сама вимога не є підставою для примусового входження до житла такої особи без її згоди.
Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , вирішити питання про стягнення на користь приватного виконавця Пиць А.А. понесених судових витрат по справі, в тому числі в суді першої інстанції.
15.02.2021 боржник ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, просить залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. У разі задоволення апеляційної скарги просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1000 грн, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1000 грн, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
 Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. перебуває виконавче провадження №62860033 від 19.08.2020 з виконання виконавчого листа №2-578/2010 від 04.04.2012 про стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №СМ-SME603/016/2008 від 11.06.2008 у розмірі 1742626,14 грн. та 116741,34 грн. пені, передбаченої п.3.1.1. ст.3 частини №2 кредитного договору за період з 11.12.2008 по 29.10.2009, всього 1859367,48 грн.
19.08.2020 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №6286033, скеровано боржнику для виконання, стягувачу до відома.
В ході виконавчого провадження приватним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності: нежиле приміщення, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , загальною площею 113,2 кв.м., а також квартира, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .
Приватним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання вищевказаного рішення суду, в тому числі скеровано вимогу боржнику надати йому доступ до квартири та нежитлового приміщенням з метою огляду майна боржника, виявлення майна, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. 
Серед іншого, постановою від 26.08.2020 приватний виконавець Пиць А.А. наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а також постановою від 26.08.2020 приватним виконавцем Пиць А.А. описано та накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 : нежитлове приміщення загальною площею 113,2 кв.м., розташоване на АДРЕСА_1 , та квартиру АДРЕСА_2 .
22.09.2020 приватним виконавцем винесено дві постанови, якими у згаданому виконавчому провадженні призначено суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання ОСОБА_3 , з метою визначення вартості майна боржника: нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 , загальною площею 113,2 кв.м., а також надати провести та визначити в процесі примусового виконання рішення суду вартість майна боржника: квартира АДРЕСА_4 .
Цього ж дня приватним виконавцем скеровано Кінаш О.А. вимогу №8863, якою повідомлено про здійснення ним та СОД ОСОБА_3 виїзду для огляду майна боржника та виявлення іншого майна, на яке можна звернути стягнення, у зв`язку з чим вимагав 25.09.2020 надати доступ для огляду до вищезгаданих нежитлового приміщення та квартири. Водночас, виконавець повідомив боржника, що першочергово відбуватиметься огляд нежитлового приміщення, після огляду приміщення – відбуватиметься огляд квартири.
25.09.2020 приватним виконавцем складено акт про те, що на виконання вимоги №8863 проведено огляд нежитлового приміщення; зі слів боржника ОСОБА_1 доступу до квартири АДРЕСА_4 нею надано не буде.
28.09.2020 приватним виконавцем на адресу боржниці ОСОБА_1 скеровано вимогу № 9009 про надання доступу 02.10.2020 о 13,00 год. приватному виконавцю та суб`єкту оціночної діяльності до майна, а саме квартири за адресою АДРЕСА_3 
02.10.2020 року приватним виконавцем та експертом, з метою проведення оцінки майна боржниці здійснено вихід за адресою АДРЕСА_3 , проте доступ для огляду внутрішніх приміщень об`єкта оцінки боржницею не надано, про що складено акт приватного виконавця від 02.10.2020.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню
Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 02.06.2016 року № 1404-VIII) та положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
Згідно із ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст. 5 цього закону).
Відповідно до ч. 1, п. 2, ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (ч.1, п. 2, ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження"). 
Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Звертаючись до суду з даною скаргою боржник ОСОБА_1 покликалася на те, що 29.08.2020 на ім`я виконавця надіслала декларацію про її доходи та майно, де вказала, що згадана квартира, яка належить їй на праві власності, виступає як забезпечення зобов`язань за споживчим кредитним договором в іноземній валюті від 11.06.2008 та договором іпотеки від 11.06.2008, укладеними між нею та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Оскільки площа квартира не перевищує 140 кв.м., використовується як місце постійного проживання, іншого нерухомого майна (житла) у власності не має, тому квартира підпадає під дію мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів. Вважала, що призначивши у виконавчому провадженні суб`єкта оцінки, направляючи вимоги на про надання доступу до нежитлового приміщення та квартири, виконавець розпочав реалізацію нерухомого майна боржника. 
Задовольняючи скаргу заявника ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що маючи категоричну відмову боржника він надання доступу до житла у зв`язку з тим, що таке підпадає під дію мораторію, приватний виконавець не мав законних підстав повторно вимагати у боржника надання йому доступу до квартири разом із суб`єктом оціночної діяльності з метою огляду приміщення, при цьому оскаржувана вимога приватного виконавця не була спрямована на перевірку майнового стану боржника за місцем проживання.
Відповідно до статті 13 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із частино 4 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України, а невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. 
Колегія суддів звертає увагу, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не забороняє виконавцеві описувати та арештовувати майно боржника, з метою визначення вартості такого майна, залучати для участі у виконавчому провадженні суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання. Вказаний Закон лише забороняє відчужувати без згоди власника нерухоме житлове майно, яке підпадає під відповідні законодавчі критерії. 
Так, в ст. 1 Закону про мораторій зазначено, що «не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду і т.д.
Зміст цієї статті Закону вказує про те, що за загальним правилом української пунктуації круглі дужки у тексті ставляться для уточнення попереднього слова або слів.
Аналогічний висновок щодо правил української пунктуації викладено в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 916/2303/19.
У зв`язку з тим словосполучення «не може бути примусово звернено стягнення» потрібно розуміти як «відчужене без згоди власника».
Відтак встановивши, що приватним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, в тому числі скеровано вимогу на адресу боржника надати йому доступ до квартири з метою огляду майна боржника, виявлення майна, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення, суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про те, що приватний виконавець не мав законних підстав повторно вимагати у боржника надання йому доступу до квартири разом із суб`єктом оціночної діяльності з метою огляду приміщення, оскільки така вимога не порушує вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також не є відчудженням майна боржника без його згоди.
З наведених підстав апеляційну скаргу представника приватного виконавця ПицьА.А. – ОСОБА_2 необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.
В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.п.1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаютьсяу разі задоволення позову - на відповідача,у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
В апеляційні скарзі адвокат Репак В.В. просить вирішити питання стягнення на користь приватного виконавця Пиць А.А. понесені судові витрати у справі, в тому числі в суді першої інстанції.
Так, у поданій приватним виконавцем Пиць А.А. заяві вказано, що він поніс судові витрати у даній справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги № 25 від 14 травня 2020 року, укладений із адвокатом Репаком В.В., у розділі 4 якого йдеться про гонорар, порядок його визначення, а також вартість правової допомоги з розрахунку за одну годину.
Крім цього, на підтвердження понесених приватним виконавцем витрат на правову допомогу, представник останнього долучив Рахунок № 6 на правничі послуги, що надані на підставі договору про надання правової допомоги № 25 від 14.05.2020 та копію платіжного доручення № 2763 від 29.10.2020 на суму 10000 грн. (а.с. 74, 75).
Зокрема, згідно рахунку адвокатським бюро надані послуги вивчення документів, підготовки та складання заперечень на скаргу та аналізу і вивчення судової практики для підготовки апеляційної скарги.
В свою чергу, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що заявлений приватним виконавцем розмір судових витрат понесених на оплату професійної правничої допомоги та обсягу виконаних робіт у співвідношенні до тривалості розгляду справи та її складності є неспівмірними. У разі задоволення апеляційної скарги, просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1000 грн. за першу та 1000 грн. за апеляційну інстанції.
Колегія суддів враховує те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Так, ОСОБА_1 вважає, що 10000 грн., з розрахунку 10 годин надання правничої допомоги у даній справі не відповідає складності такої, крім цього спірні питання безпосередньо пов`язані із діяльністю приватного виконавця та виконанням ним своїх професійних обов`язків, а також просить врахувати сталість правових позицій у такій категорії справи та значний довід у таких приватного виконавця та його представника. 
Враховуючи те, що витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., на переконання колегії суддів, є дійсно неспівмірними із складністю даної справи, її тривалістю та наданим адвокатом послуг у суді першої інстанції, затраченим часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), розмір таких витрат не відповідає критерію реальності, розумності їхнього розміру, відтак колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця ПицяА.А., у зв`язку з задоволенням його апеляційної скарги та скасуванням ухвали суду першої інстанції, до 4000 грн.
В цьому контексті колегія суддів враховує і те, що рахунок на оплату та сама оплата, датовані фактично одним днем 28.10.2020 та 29.10.2020, натомість дата апеляційної скарги 16.11.2020, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про оплату можливої вартості відповідних послуг без їх надання.
В свою чергу, докази про понесені витрати, їх розрахунок та обсяг виконаних адвокатом робіт на стадії апеляційного розгляду, апеляційному суду не подано, тому колегія суддів не має можливості вирішити питання про такі.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу представника приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 жовтня 2020 року – скасувати.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування вимоги №9009 від 28.09.2020 приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича у виконавчому провадженні ВП №62860023 - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Пиць Андрія Андрійовича судові витрати по сплаті за надану правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 09 червня 2021 року.

Головуючий:                                                                                          А.В. Ніткевич   

Судді:          С.М. Бойко
                                                                                                                        
                                                                                                                         С.М. Копняк