Номер провадження: 22-ц/813/4845/21 
Номер справи місцевого суду: 522/7125/14-ц
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» про стягнення збитків

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року,  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Одеської міської ради (далі – ОМР), фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» (далі – КП ОМР «Узбережжя Одеси»), в якому з урахуванням неодноразових уточнень (Том І: а.с. 1-3, 154-159, Том ІІ: а.с. 23-26, 127) просила суд стягнути з відповідачів солідарно на її користь збитки у сумі 2148745,64 грн. та судові витрати по справі. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, фізичної особи – підприємця  ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» про стягнення збитків відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати судове рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29.11.2018 року повністю та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 20.05.2021 року,  сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Від ОСОБА_1 до канцелярії апеляційного суду надійшла заява, у якій остання посилаючись на погане самопочуття просить суд відкласти розгляд справи, призначений на 20.05.2021 року на іншу дату. 
Однак, вказана заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Так, згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін,а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду та відкладення за заявами саме ОСОБА_1 , баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та розглянути справу за відсутності її учасників.
Окрім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду.
При цьому, ОСОБА_1 мала можливість подавати докази та пояснення на обгрунтування доводів апеляційної скарги, як в письмовому так і в електронному вигляді та подавати клопотання про участь в розгляді справи в режимі відеоконференції, однак таким правом не скористалася.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що що на початку 1998 року було розпочато самовільне будівництво кафе-бару Лагуна» на південному пляжі „Аркадія” за ескізним проектом, виконаним ОСОБА_3 . На вказаному проекті зазначені споруди кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », вже побудовані ПП ОСОБА_4 та СПД ОСОБА_1 згідно договору про співпрацю від 28.04.1998 р. (т. 2 а.с. 28 – 35)
Згідно листа №10/576 Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 31.03.1998 р. узгодив ескізний проект із попередженням про припинення продовження самовільного будівництва до оформлення дозволу на виконання робіт в інспекції Держархбудконтролю. (т. 2 а.с. 36)
04.05.1998 р. Висновком № 438/98 Головним управлінням архітектури і містобудування було узгоджено ескізний проект. (т. 2 а.с. 37)
Відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю при головному управлінні архітектури і містобудування м. Одеси за №100 від 07.05.1998 р. на підставі представлених документів, згідно із Висновком №438/98 від 04.05.1998р. дозволена реконструкція павільйону кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». (т. 2 а.с. 38)
05.07.1999 р. між підприємцем ОСОБА_5 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), укладено договір купівлі-продажу частки в спільній частковій власності.
Згідно п. Предметом договору є відчуження долі Продавця з спільної часткової власності сторін, створеної на підставі договору про співпрацю від 28.04.1998р., шляхом отримання грошової компенсації. (т. 2 а.с. 39)
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 21.06.1999 року по справі № 2-1460/1999 р. зобов`язано начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю при головному управлінні архітектури і містобудування м. Одеси провести перереєстрацію дозволу № 100 від 07.05.1998 р. на реконструкцію павільйону кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на АДРЕСА_1 у відповідності із висновком Головним управлінням архітектури і містобудування №438/98 від 04.05.1998р. та включити в число інших осіб, яким дозволено виконання будівельних робіт ОСОБА_1 не пізніше семиденного строку з дня отримання рішення суду. (т. 2 а.с. 40 - 41)
02.11.1999 р. на підставі рішення сесії міської ради №164-ХХІІІ від 29.06.1999р. «Про упорядкування використання прибережної зони та благоустрою пляжів, схилів» та у відповідності із рішенням Одеського міськвиконкому №667 від 12.08.1999р. «Про забезпечення виконання рішення виконкому міськради №122 від 23.03.1999р. «Про програму розвитку Одеського узбережжя», Приморська райадміністрація клопотала про збереження та подальшу експлуатацію об`єктів торгівлі та громадського харчування, в тому числі і ПП « ОСОБА_6 » (пляж «Аркадія»). (т. 2 а.с. 42)
02.02.2000 р. було складено акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації ПП ОСОБА_1 кафе-бар „ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”. (т. 2 а.с. 43)
15.02.2000р. управлінням інженерного захисту території міста виконавчого комітету Одеської міської ради було узгоджено за №153 проект реконструкції кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на південному пляжі Аркадія. (т. 2 а.с. 44 - 48)
22.05.2000р. був отриманий Дозвіл Приморської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради №76 на розміщення об`єктів торгівлі, громадського харчування та сфери послуг павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » із літньою площадкою. (т. 2 а.с. 49)
09.04.2001р. було узгоджено межі земельної ділянки ПП ОСОБА_1 управлінням земельних ресурсів.
Управлінням архітектури та містобудування Одеського міськвиконкому узгоджено межі земельної ділянки кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з літнім майданчиком, та кадастровий номер ділянки – 5110137500. (т. 2 а.с. 50 - 51)
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2005 р. по справі № 2-2605/2005р. за ОСОБА_1 визнано право власності на незавершену будівлю кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване на АДРЕСА_1 , площею першого поверху 342 кв.м. та літньої площадки 81 кв.м. (т. 2 а.с. 52)
24.01.2006 р. КП «ОМБТІ та РОН» був складений технічний паспорт на незавершену будівлю кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », пляж „ ІНФОРМАЦІЯ_2 ”, користувач ОСОБА_1 . (т. 2 а.с. 53 - 55)
12.03.2010 року між КП «Узберіжжя» та суб`єктом підприємницької діяльності – фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договір оренди окремого індивідуально визначеного майна № 48.
Згідно п. 1.1 Договору з метою підвищення ефективності використання майна комунальної власності Орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно комунальної власності – тверде покриття, загальною площею – 376 кв.м.
Згідно акту приймання-передачі майна за договором оренди № 48 від 12.03.2010 року майно комунальної власності площею 376/36114 кв.м., інвентарний № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , передали орендарю в задовільному стані, придатного до експлуатації. (т. 2 а.с. 57 – 58, 59)
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12.08.2013 року по справі № 2-3548/11, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.12.2013 р., було визнано за ОСОБА_1 право власності на конструктивні елементи та матеріали, що складали будівлю кафе-бару „ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: підпірна стіна – монолітна залізобетонна, 21,40 погонних метрів, декоративне огородження - цегляне суцільне, підлога бетонна площею 328,50 кв.м.; визнано недійсним, результати конкурсу, проведеного комісією з проведення конкурсів на право укладання договорів оренди нежилого приміщення і споруди та індивідуально визначеного майна (протокол № 6/4), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що відбулося 04.03.2010 року, які є комунальною власністю, та наказу директора КП «Узберіжжя» Одеської міської ради від 03.04.2010 року № 48-ОД к, в частині визначення переможцем цього конкурсу ОСОБА_7 та передачі йому у строкове платне користування окремого індивідуально визначеного майна комунальної власності – твердого покриття, загальною площею 376,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 13 – 14, 15 - 20)
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.07.2014 року Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12.08.2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25.12.2013 р. скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (т. 1 а.с. 103 – 104)
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 27.04.2015 року по справі № 2-3548/11 було задоволено позов ОСОБА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на конструктивні елементи та матеріали, що складали будівлю кафе-бару „ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, загальною площею 120 кв.м., що розташована на земельній ділянці пл. 376 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: підпірна стіна – монолітна залізобетонна, 21,40 погонних метрів, декоративне огородження - цегляне суцільне, підлога бетонна площею 120 кв.м. (т. 1 а.с. 113 – 118)
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.07.2015 року рішення Приморського районного суду м.Одеси від 27.04.2015 року скасовано. Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в мотивувальній частині якого зазначено наступне:
„З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Одеської області від 16 вересня 2010 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 28 жовтня 2010 року та постановою Вищого господарського суду України від 11 січня 2011 року, відмовлено у позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про зобов`язання вчинити дії.
Вказаним рішенням встановлено, що будь-яких правовстановлюючих документів на споруду (кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») та на право користування чи власності на земельну ділянку, на якій розташовано спірний об`єкт ОСОБА_1 не надала, а її посилання на акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 25 листопада 1999 року на кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » судом не може бути врахований, оскільки цей документ не підписаний усіма членами вказаної державної технічної комісії.
Крім того, у зазначеному рішенні вказано, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03 лютого 2009 року у справі № 22-5/316-07-7848, яка набрала законної сили, встановлено, що підприємець ОСОБА_1 володіє та користується земельною ділянкою, розташованою на території пляжу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в м. Одесі, без будь-яких правових підстав, у зв`язку з чим цією постановою підприємця ОСОБА_1 зобов`язано звільнити займану земельну ділянку.” (т. 1 а.с. 119 – 123)
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що оскільки кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не є власністю позивача, що встановлено судовими рішеннями, що набрали законної сили, тому не можна вважати, що власності позивача було нанесено шкоду.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, за нормами Цивільного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну. 
Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти:
а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;
б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену);
в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;
г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
Судовим розглядом справи встановлено, що в обґрунтування свого позову, ОСОБА_1 посилається на те, що вона є власником зруйнованого кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
При цьому, матеріалами справи встановлено, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03 лютого 2009 року у справі №22-5/316-07-7848 та рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.07.2015 р. по цивільній справі № 2-3548/11, які набрали законної сили, було встановлено, що позивач володіє та користується земельною ділянкою, розташованою на території пляжу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в м. Одесі, без будь-яких правових підстав, у зв`язку з чим постановою Одеського апеляційного господарського суду підприємця ОСОБА_1 зобов`язано звільнити займану земельну ділянку, на якій знаходилося кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Згідно вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що оскільки судовими рішеннями, які набрали чинності, було встановлено, що позивач не мала ніяких законних підстав на спірне майно та у визнанні права власності їй було відмовлено, тому не можна вважати, що власності позивача ОСОБА_1 було нанесено шкоду.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності проведення конкурсу на оренду земельної ділянки, оскільки на ній не було твердого покриття та в звязку з цим недійсності договору оренди, є неспроможними, так, як таких вимог позивачем не було заявлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що право власності апелянт набула з моменту прийняття обєкту до експлуатації є безпідставними, оскільки  відповідно до  статті 331 ЦК України  на новостворене нерухоме майноправо власності виникає з моменту державної реєстрації. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
З огляду на викладене, позивачка не довела належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами свої позовні вимоги, тому суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального права.
Приписами частин 1 і 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Жодних доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.04.2019 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі (Том ІІ: а.с. 194-195). 
Таким чином, відповідно до п.п. 9 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з   ОСОБА_1   на користь держави необхідно стягнути суму відстроченого судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 5481 грн. 
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 136, 141, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство Одеської міської ради «Узбережжя Одеси» про стягнення збитків – залишити без змін. 
Стягнути з   ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави суму відстроченого судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року в розмірі 5481 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят одна) гривня. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 31.05.2021 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

                                                                С.М. Сегеда