ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 травня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/24/21	
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Головея В.М.
Суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 (суддя Семенчук Н.О.)
за позовом Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»
до  Товариства з обмеженою відповідальністю «Акватор Плюс 2020»
про стягнення 19 150,50 грн.,- 

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2021 року ДП «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» (далі – Підприємство, позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до ТОВ «Акватор Плюс 2020» (далі – Товариства, відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 19   150,50 грн., з яких 16121,00 грн. основний борг, 993,40 грн. пеня, 1128,47 грн. штраф, 535,80 грн. інфляція, 371,83 грн. 3% річних. 
Позов обґрунтований тим, що в порушення умов договору оренди та додаткових угод до нього, відповідач не сплачує орендну плату та податок на додану вартість за користування державним нерухомим майном, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість на яку позивач нарахував пеню, інфляційні втрати, 3% річних, штраф  та звернувся до суду. 
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 позов задоволено частково, стягнуто 9   078,64 грн. основного боргу, 587,57 грн. пені, 255,24 грн. – інфляційні втрати, 170,58 грн. – 3% річних,  635,50 грн. – штрафу. В стягненні 7042,46 грн. відмовлено з посиланням на те, що відповідно до  п.п. 3.3, 3.5 Договору 70% орендної плати орендарем перераховується до державного бюджету, а 30%  на розрахунковий рахунок балансоутримувач.                   
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Підприємство звернулось до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить рішення в частині відмови в стягненні 7   042,36 грн. орендної плати скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не взято до уваги п. 10.10. Договору №2672, за умовами якого, взаємовідносини сторін, не врегульовані цим Договором, регулюються чинним законодавством України. Також, в розрахунку орендної плати, який є невід`ємною і складовою частиною Договору зазначено, що оподаткування орендної плати здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства. 
Пунктом 2 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786 встановлено, що розмір орендної плати встановлюється договором оренди між орендодавцем та орендарем. 
Апелянт зазначає, що п. 17 Методики визначено, зокрема, що у разі, коли орендодавцем майна є Фонд державного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується на цілісні майнові комплекси державних підприємств – до державного бюджету, за нерухоме майно державних підприємств, установ, організацій – 70 відсотків орендної плати до державного бюджету, 30 відсотків державному підприємству, організації, на балансі яких перебуває майно. 
На думку скаржника, послуги з надання орендодавцем державного майна в оренду є об`єктом оподаткування ПДВ, незалежно від того, чи розподіляє орендар суму орендної плати, чи перераховує її на рахунок орендодавця в повному обсязі. 
Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
В ході апеляційного розгляду справи, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, учасникам справи судом було створено умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та ТОВ «Вуглеспецекологія» (орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна №2672, що належить до державної власності, за умовами кого  орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - приміщення площею 25,0 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, Пр. Палладіна, 46/2 на першому поверсі корпусу № 1 (далі - Майно), що перебуває на балансі Державного науково-дослідного, проектно-конструкторського і проектного інституту вугільної промисловості (далі - Балансоутримувач). (п. 1.1. Договору).
Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, вказаний в Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акта приймання-передавання Майна (п. 2.1 Договору).
Відповідно до п. 3.3 Договору перерахування орендної плати здійснюється орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 70% орендної плати перераховується орендарем до державного бюджету; 30% орендної плати перераховується орендарем на розрахунковий рахунок балансоутримувача.
Пунктом 3.5 Договору  встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.3 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
Відповідно до п. 5.2 Договору орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.
Цей Договір укладено строком на 11 місяців, що діє з 25.01.2006 по 25.12.2006 включно (п. 10.1  Договору). 
Умови цього Договору зберігають силу протягом всього строку дії цього Договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення, законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати – до виконання зобов`язань (п. 10.2 Договору). 
Відповідно до п.10.5 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення  строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору. 
Договором №2672/3 від 14.07.2008  Балансоутримувача ФДМУ змінено на Державне підприємство «Укрвуглеторфреструктуризація». (а.с. 58). 
Договором № 2672/09 від 14.08.2015  внесені зміні в Договір про оренду 2006,  яким змінена адреса орендованого майна з Пр. Палладіна, 46/2 на пров. Приладний, 2-А. (а.с. 71).
          31.07.2020 сторонами підписано акт приймання – передачі (повернення) нерухомого майна за адресою: м. Київ, провулок Приладний, 2-А, відповідно до якого орендар повертає, а орендодавець приймає із користування нерухоме майно, яке знаходиться за адресою м. Київ, пров. Приладний, 2-А на першому поверсі корпусу 1 (а.с. 80).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 23.10.2020 ТОВ «Вуглеспецекологія» змінило місцезнаходження на м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 83/1 та змінило назву на ТОВ «Акватор плюс 2020» (а.с. 29-43).
Відповідач у період з квітня2019 року по липень 2020 року по Договору  оренди отримав послуги на загальну суму 16   121,00 грн. з ПДВ, що підтверджується наступними актами приймання робіт (надання послуг):
№ 0000000051 від 30.04.2019 на суму 392,62 грн. з ПДВ;
№ 0000000064 від 31.05.2019 на суму 396,94 грн. з ПДВ;
№ 0000000077 від 30.06.2019 на суму 398,54 грн. з ПДВ;
№ 0000000090 від 31.07.2019 на суму 395,79 грн. з ПДВ;
№ 0000000099 від 31.08.2019 на суму 395,79 грн. з ПДВ;
№ 0000000116 від 30.09.2019 на суму 395,79 грн. з ПДВ;
№ 0000000129 від 31.10.2019 на суму 401,33 грн. з ПДВ;
№ 0000000145 від 30.11.2019 на суму 404,14 грн. з ПДВ;
№ 0000000158 від 31.12.2019 на суму 402,16 грн. з ПДВ;
№ 0000000014 від 31.01.2020 на суму 1033,09 грн. з ПДВ;
№ 0000000012 від 31.01.2020 на суму 401,76 грн. з ПДВ;
№ 0000000023 від 29.02.2020 на суму 1829,72 грн. з ПДВ;
№ 0000000021 від 29.02.2020 на суму 711,56 грн. з ПДВ;
№ 0000000034 від 31.03.2020 на суму 1222,27 грн. з ПДВ;
№ 0000000032 від 31.03.2020 на суму 475,33 грн. з ПДВ;
№ 0000000044 від 30.04.2020 на суму 1241,83 грн. з ПДВ;
№ 0000000042 від 30.04.2020 на суму 482,93 грн. з ПДВ;
№ 0000000052 від 31.05.2020 на суму 1251,76 грн. з ПДВ;
№ 0000000050 від 31.05.2020 на суму 486,80 грн. з ПДВ;
№ 0000000063 від 30.06.2020 на суму 1249,37 грн. з ПДВ;
№ 0000000061 від 30.06.2020 на суму 485,86 грн. з ПДВ;
№ 0000000075 від 31.07.2020 на суму 1250,60 грн. з ПДВ;
№ 0000000073 від 31.07.2020 на суму 486,35 грн. з ПДВ.
На підставі приймально-здавальних актів позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату (а.с. 81-126).
Судова колегія враховує, що акти приймання робіт (надання послуг) відповідачем не підписані, але разом з цим відсутня і письмова мотивована відмова орендаря від підписання цих актів. Отже вказані в актах послуги за умовами Договору є прийнятими та підлягають оплаті, і обставина не підписання відповідачем актів за спірний період не спростовує отримання відповідачем обумовлених у акті послуг.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості (ПДВ з орендної плати) за період з квітня 2019 року по липень 2020 року в розмірі 7   042,36 грн. та орендної плати з ПДВ за період з січня по липень 2020 року у розмірі 9   078,64 грн., судова колегія зазначає наступне. 
За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч.1 ст. 283 ГК України).
Часиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до Цивільного Кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). 
Умовами Договору від 25.01.2006 передбачено, що перерахування здійснюється орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 70% орендної плати перераховується орендарем до державного бюджету; 30% орендної плати перераховується орендарем на розрахунковий рахунок балансоутримувача (п.3.3 Договору). 
Орендна плата згідно п. 3.5  Договору від 25.01.2006 перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.3 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України.
Отже, умовами Договору оренди визначено обов`язок відповідача щодо перерахування 30% орендної плати на розрахунковий рахунок балансоутримувача, а 70% - до державного бюджету.  
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають частковому задоволенню розмірі 9   078,64 грн. (заборгованість з орендної плати  за період січень-липень 2020 року - 30% балансоутримувачу), оскільки 7 042, 46 грн. це сума ПДВ з орендної плати, що підлягає перерахуванню до державного бюджету (70%).
Стосовно позовних вимог про стягнення пені та штрафу, судова колегія зазначає наступне.
Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Стягненні пені сторони узгодили п. 3.5 Договору оренди від 25.01.2006, а розмір штрафу п. 2 ч. 2 ст. 231 ГК України, яким встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Колегія суддів перевірила правильність розрахунків суми пені та 7% штрафу та дійшла висновку, що господарським судом цілком правомірно перераховано сума пені та розмір 7% штрафу, з урахуванням вірного визначення періодів прострочення та сум заборгованості, у зв`язку з цим, судова колегія погоджується з перерахунком суми пені та 7% штрафу зробленим господарським судом, оскільки останній зроблено арифметично та методологічно вірно, адже при перерахунку судовою колегією, суми співпали.
За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення пені в розмірі 587,57 грн.  та 7% штрафу  в розмірі 635,50 грн. з врахуванням арифметичних та методологічних виправлень.
Стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів перевірила правильність розрахунку інфляційних втрат та 3% річних та дійшла до висновку, що господарським судом правомірно перераховано суми інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням вірного визначення періодів прострочення та сум заборгованості, у зв`язку з цим, судова колегія погоджується з перерахунком суми інфляційних втрат та 3% річних зроблених господарським судом, оскільки останній зроблено арифметично та методологічно вірно, адже при перерахунку судовою колегією, суми співпали.
Отже, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 255,24 та 3% річних в сумі 170,58 грн. з врахуванням арифметичних та методологічних виправлень.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом не взято до уваги п. 10.10. Договору №2672, адже господарський суд ретельно з`ясував всі обставини справи, надав належну оцінку наявним в ній доказам, відтак ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. 
Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України,  
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 року – залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя:                                                            Головей В.М.

Судді:                                                                                Колоколов С.І.

                                                                                                    Савицький Я.Ф.